1776. GADA 4. JŪLIJS AMERIKAS ŠTATI
1803. gadā Tomass Džefersons ieguva Luiziānu
no Napoleona par 15 miljoniem dolāru, dubultojot Amerikas Savienoto Valstu
platību par ļoti labu cenu - 18 dolāriem par kvadrātjūdzi.
Prezidents Džefersons lika Meriveteram Lūisam vadīt ekspedīciju uz rietumiem,
lai izpētītu un dokumentētu šo jauno teritoriju.
Lūiss par līdzvadītāju ekspedīcijā izvēlējās
savu labāko draugu, Viljamu Klārku.
12 870 km ceļojumam bija jāilgst gadu,
bet pirms viņi pat varēja sākt savu slaveno gājienu,
bija jāpārvar lielākais šķērslis,
Lūisa sieva Meivisa.
Mīļais! Ak vai...
Man tevis pietrūka.
-Ak dievs, pietrūka. -Esmu tik priecīga, ka esi mājās!
-Vai tā ir jauna cepure? -Jā. Uzšuvu, kamēr tevis nebija.
-Piestāv. Lieliski. -Jā. Paldies.
Lielisks darbs. Esi laba šuvēja. Vai ne?
Es cenšos.
Tu varētu uztaisīt jebko, vai ne?
Man tevis tik ļoti pietrūka.
Es zinu, ka biji prom,
bet būs daudz darba, kas jāpaveic. Labi?
Mums ir bedres tualetēm, kas jāizrok pirms lietus.
Neaizmirsti, ka ir ādas, kas jāapstrādā no pagājušā gada,
tāpēc mums tas ir jāizdara.
-Daudz darba, vai ne? -Jā.
Kāda bija tikšanās ar prezidentu Džefersonu?
-Uzmini, par ko visi runā. -Par vēl vienu indiāņu slaktiņu?
Nē. Par Luiziānas pirkumu.
-Tas ir liels notikums. -Milzīgs.
Pastāsti visu par tikšanos. Ko viņš teica?
Nu, tas ir...
-Tas ir neprāts, bet... -Kas?
Zini, viņš vēlas, lai es izpētu... Oregonas taku.
-Ko? Tu? -Jā, Luiziānas pirkumu. Jā.
-Viņam vajag kartes un... -Kartes?
Viņš vēlas zināt, ko nopirka.
Atgriezies un atkal dodies?
Domā, ka gribu iet? Gribu būt kopā ar tevi.
Gribu dīrāt līķus. Gribu miecēt ādas.
Gribu konservēt augļus, sālīt gurķus.
Es biju tam gatavs. Gatavs to darīt.
Tu to darīsi viens? Tu dosies viens pa Oregonas taku?
Nē. Nē.
-Nē. -Nē. Tev būs kompānija?
Klārks ir... Klārks dosies. Klārks ies man līdzi.
-Viljams Klārks? -Jā, jā. Viljams.
Jā. Viljams nāks.
-Labākais draugs? -Džefersons vēlas, lai Klārks dodas.
-Domā, ka gribu? -Klārks?
Čīkstētājs. Visu laiku sūdzas. Viņš ir slikts kāpējs.
-Viņam ir izaugumi... -Izaugumi?
...un sūdzas “Mana pēda, mani pirksti, mans pirksts.”
Centos tikt vaļā no tā, tas arī viss.
Negribu doties ar Klārku izpētē.
Tātad prezidents gribēja, lai tu kartētu Oregonas taku
kopā ar savu labāko draugu Viljamu Klārku?
Tā ir sava veida sakritības definīcija.
Mans labākais draugs.
Un pat man viņu nepieminot prezidentam Džefersonam,
saka: "Gribu, lai Klārks iet."
Nezina, ka esam draugi.
Atvaino. Kas tas var būt?
-Sveiks, Viljam! -Sveiks!
-Kāds pārsteigums. -Klārks.
-Dzirdēju, ka atgriezies. -Jā.
-Mīļā. Skaties. -Viljams Klārks.
Mēs par tevi runājām.
-Jā. -Kā klājas Ebigailai?
-Labi. Viss labi. -Labi.
Kā ar izaugumiem uz pēdām?
-Ko? Ar ko? -Izaugumiem.
-Taviem izaugumiem. -Jā, izaugumi.
-Tava problēma. -Labi.
-Vss ir labi. -Viss ir labi.
Liec vītola mizu virsū?
-Vītola mizu. -Mizu?
Jā, es to izmantoju. To košļā.
Nē, miza jāberzē pret izaugumiem.
Es arī to daru. Paberzēju, košļāju un pirksts bija vesels.
-Berzēji un košļāji? -Jā.
-Tas ir brīnums. -Brīnums.
Labi, ļaušu jums abiem papļāpāt.
Man ir mājas darbi.
-Mājas darbi. Jā. -Daudz veļas vienai personai.
-Tu viņai pateici? -Jā.
-Viņa neiebilst. -Iebilst.
-Tiešām? -Un kā vēl.
-Vai pateici Ebigeilai? -Jā.
-Ko teica? -Nepiekrita.
-Jā. -Beidz.
-Dosimies. -Tas jādara.
Par to pat nav šaubu. Mēs dosimies.
-Jā. -Mēs dosimies.
-Paņem makšķeri. -Jā.
-Jā. Jā. -Man ir mānekļi, ēsma.
-Kā ar tīklu? Tev ir tīkls? -Nē, man nav tīkla.
-Izmantošu cepuri. -Ko?
-Ņemšu cepuri. -Lieliski.
Tātad viss ceļojums būs tikai izklaide.
-Jautri. -Makšķerēsim.
-Tas arī viss?
Mums ir jāizpēta apkārtne.
-Jā. -Jā.
Ko tas nozīmē?
Iztēlojos došanos uz vietu, kur neesi bijis
un apskatīsim apkārtni.
-Mēs to varētu. -Jā, tas ir viegli.
-Tas nav grūti. -Tas ir viegli.
-Tu biji Vašingtonā. -Jā.
Redzēji Džefersonu. Kāds ir?
-Nelietis. -Tiešām?
-Jā. -Viņš ir dīvains puisis.
-Vienmēr bēg uz Franciju. -Jā.
Ko viņš dara Francijā?
Kā ar mums? Varam ņemt lauķus?
Tu nevari tā teikt.
-Viņi tā var teikt. -Tikai viņi.
-Nevaram tā teikt. -Tīpī?
-Domāju, ka tā var. -Varam teikt vampuni?
-Īsti nezinu. -Vienalga.
-Ceļojums būs lielisks. -Lielisks!
-Tik lielisks! -Kas būs tik lielisks?
Tā ir lieliska... Tā ir liela nasta...
-Jā. -...pamest savas ģimenes
un doties prom šajā piedzīvojumā.
-Jā. -Negribam.
Bet atbildība, ko jūtam pret mūsu prezidentu...
-Prezidentu, vīrieti. -...vīrieti...
-Kalpošana valstij. -Kalpošana valstij, tieši tā.
Zini ko? Tev... Tev jāpako mantas, vai ne?
-Jā. -Nē, nē, nē.
Man ir pāris jautājumu.
Viljam, prezidents Džefersons izvēlējās tevi doties šajā ekspedīcijā.
-Jā. -Esi saticis prezidentu?
-Jā. -Kāds viņš ir?
Viņš ir nelietis.
-Vai tu kādreiz esi pētījis? -Tu esi pētnieks, jo esi dzīvs.
Jo uz jebkuru vietu, kur dodos, kur neesmu bijis, pētu.
-Tu pēti? -Jā.
Kopš izkļuva no mātes, viņš pēta.
-Novēroju. -Paskaties uz acīm.
-Jā. -Paskaties uz acīm...
Puisis ar atvērtām acīm. Viņam ir milzu zinātkāre.
Kamēr to darīsieti, pieņemu, ka dosieties makšķerēt.
-Jā. -Izdzīvošanas makšķerēšana.
-Jā. -Izdzīvošanas.
-Ne jautra. -Nē.
Nebūs jautra makšķerēšana.
-Nē.. -Makšķerējam ēšanai.
Cik ilgi tas viss ilgs?
-Ne pārāk ilgi. -Pāris gadus.
-Pagaidi, pāris gadus? Pāris gadus? -Jā.
Viņš nezina, par ko runā, labi?
Vai tu man saki, ka šī Klārka un Lūisa ekspedīcija
-ilgs pāris gadus? -Kas?
Ne Klārks un Lūiss, bet Lūiss un Klārks.
-Klārks un Lūiss. Alfabētiski. -Beidz.
Mēs esam Lūiss un Klārks. Tas arī viss.
Ir interesanti uz to paskatīties alfabētiskā secībā.
Jā.
Var skatīties alfabētiski, bet nepadara interesantu.
-Kā ar šķiņķi un olām. -Jā.
Alfabētā olas ir svarīgākas par šķiņķi,
un tomēr izklausās daudz labāk, kad saki šķiņķis un olas.
Garšo tāpat, neatkarīgi no tā, vai ir šķiņķis un olas vai olas un šķiņķis.
-Neviens mūs neēd, Klārk. -Kaut kas mani ēd.
Vai vēl kāds dodas ceļojumā ar jums?
-Nē, nē, nē. -Nē!
-Pāris indiāņu meitenes. -Meitenes?
-Indiāņu sievietes? -Bet viņas ir vecas.
-Vecas indiāņu meitenes? -Vecas indiāņu meitenes.
-Vecas, invalīdas. -Jā.
-Invalīdas? -Jā.
-Līkas. -Līkas.
Stop, stop. Kāpēc viņi sūta līdzi lauķus?
Tu nedrīksti tā teikt.
-Nedrīkstu teikt? -Jā.
Ko viņas darīs?
-Rādīs ceļus. -Vajag norādes.
Norādes. Kurš to zina labāk par vecām indiāņu sievietēm?
-Tieši tā. -Taisnība.
Vēlas dabūt prom no rezervāta, jo viņas ir neglītas.
-Viņi negrib viņas. -Neglītas?
-Zini? -Man ir liela interese.
Tev jāsapako mantas. Jā?
Jā. Man ir drēbes uz auklas.
Jā. Labi. Jāiet.
Labi. Tiksimies pēc brīža.
-Vari noticēt? -Vari noticēt?
-Viņa noticēja. -Visam.
-Visam. Kāju izaugumi.
-Nezinu, kas tie ir. -Izaugumi.
-Man tādu nav. -Kā ar ierīvēšanu un košļāšanu?
Vai nāksi līdzi uz manu māju un parunāsi ar Ebigeilu,
-lai es varētu tikt prom? -Jā.
-Lieliski. -Protams.
-Nāc, iesim. -Labi.
-Kur tu ej? -Kur tu ej?
-Uz manu māju. -Tā ir te.
Nē, nav. Tā ir tieši lejā pa taciņu.
Jā, tā taciņa tur.
Tiešām?
Es tā domāju.
-Par ko es domāju? Es domāju... -Es domāju...
MĒS CILVĒKI
Mūsu demokrātija atšķiras no citām ar to, ka kandidātu var ievēlēt par prezidentu
pat ja viņš neiegūst visvairāk balsu.
Dīvaini, vai ne?
Iemeslu dēļ, kas nepakļaujas
loģikai, dibinātāji nostiprināja Konstitūcijā Vēlēšanu kolēģiju,
kas mulsinoši nav universitāte.
Tā pat nav vieta, bet gan process,
kur katrā štatā ir noteikts skaits vēlētāju, ko nosaka iedzīvotāju skaits.
Šī dīvainā procesa dēļ piecas reizes ASV vēsturē
tautas balsojuma uzvarētājs zaudēja.
1876. gadā demokrāts Semjuels Dž. Tildens
kandidēja pret republikāni Raterfordu B. Heisu.
Vēlēšanu naktī neparedzamais Tildens gaidīja rezultātus viesnīcas numuriņā.
-Tas ir lieliski. -Paldies.
Cik lieliska runa. Paldies.
-Paldies, gubernator. -Kā ar šo rindiņu?
"No Hudzonas krastiem līdz Ziemeļzemes paugurainajiem pakalniem,"
-"jūsu balsis ir sadzirdētas." - "Ir sadzirdētas."
-Ceru, ka varēšu teikt. -Paldies, kungs.
-Es domāju par Sībērnu Valsts kasē. -Jā.
-Koulmens štata jautājumos. -Radoši.
Man nav nekādas pieredzes ārlietās, bet...
-Nē, bet varat kontrolēt. -Noteikti.
-Jā. -Pateikšu, ko domāju.
Es domāju tevi iecelt par pirmo melnādaino kabineta locekli.
-Pasta ģenerāldirektors. Jūs. -Es nezinu, ko teikt.
-Brīnišķīgi. -Jūs!
-Es piegādāšu. -Tu piegādāsi. Man patīk.
Domājot par pārcelšanos uz Balto namu,
pirmkārt, jāmaina matracis.
Grant, es negulēšu uz pretīgo...
-Viņš dzer, viņš smēķē gultā. -Jā.
Domāju, ka to nokārtos.
-Sagādās jaunu? -Noteikti.
Nezinām. Zini, ko darīs?
Apgriezīs matraci. To viņi darīs.
Kā 100 gadi pretīgu lietu.
Jādabū jauna gultas veļa. Kas par to maksās?
-Vai es? -Nodokļu maksātāji.
Kā ar pārcelšanos?
Puiši ir gatavi to izdarīt.
-Kā ar dzeramnaudu, kad uzņēmumi... -Ar dzeramnaudu?
Jūs dodat dzeramnaudu?
Dažreiz nav sīknaudas. Jāiedod dolārs.
Mēs nedodam ne dolāra.
Visa šī Baltā nama lieta, tā ir tautas māja. Cilvēki maksā.
-Tātad es nemaksāju? -Tu nemaksā.
-Man patīk, kā izklausās. -Jā.
Gubernator, man ir vēlēšanu rezultāti.
Nobalsoja 82 procenti valsts iedzīvotāju, gandrīz visa tauta.
Tautas balsojumā ar 250 000 balsu pārsvaru
uzvar gubernators Tildens.
Bet...
-Bet... -Laiks aizdedzināt.
-Sameklēsim kaut ko. -...ir vēl.
-Ko? -Ko?
Elektoru kolēģijas balsojums...
...184 Tildens...
...185 Heiss.
-Ko? -Ko?
-Heiss uzvarēja. -Pagaidi, ko?
Viņš ir prezidents.
-Tu zaudēji. -Nē, nē! Es uzvarēju!
Man ir visvairāk balsu. Kas ir Elektoru kolēģija?
-Balsojiet! -Kas tās par muļķībām?
-Tas ir Konstitūcijā. -Nē, nē, nē! Tas nav godīgi.
Es uzvarēju! Kas tā par valsti?
-Demokrātija. -Nē, tā nav demokrātija!
Es ieguvu visvairāk balsu. Kas izdomāja Elektoru kolēģiju?
Sasodītie dibinātāji? Kāds muļķu bars!
Medison, es gribu viņam iesist pa seju. Tas nelietis!
Uzvar tas, kurš saņem visvairāk balsu!
-Jēziņ! -Gubernator, lūdzu, nomierinieties.
-Kuri štati sabojāja? -Luiziāna, Dienvidkarolīna un Florida.
Florida! Nejēgas!
-Viss kārtībā? -Ko tu gribi?
Ej prom no šejienes! Ej prom, tu, nelieti!
Kāpēc mums ir elektoru kolēģija?
Tāpēc, ka republikāņi nepieņems konstitucionālu grozījumu,
jo zina, ka zaudēs katrās vēlēšanās!
Tie mērgļi!
Tās ir vienīgās sacensības pasaulē, kur, ja tu uzvari, tu zaudē!
Tu zaudē! Tu zaudē!
Tas nav godīgi.
Tas nav loģiski.
Mums jāpiestrādā pie jūsu piekāpšanās runas.
-Gubernator! -Gubernator!
-Nē! -Pagaidiet! Pagaidiet!
-Nē! Gubernator, nē! Pagaidiet! -Kungs!
-Gubernator! Nē! -Esmu prezidents!
-Es esmu prezidents! -Neizdari pašnāvību!
-Gubernator, tas nav tā vērts! -Es uzvarēju! Es esmu prezidents!
ŅUJORKAS FONDU BIRŽA
Lielā depresija sākās ar akciju tirgus krahu 1929. gada oktobrī.
Akciju cenas šajā nedēļā kritās par 50 %, iznīcinot miljardus bagātības.
Cilvēki zaudēja darbu, savus mūža ietaupījumus un mājas.
Finansiāla krīze un augsts bezdarba līmenis izraisīja plašu izmisumu,
un pašnāvību skaits pieauga.
Rindas uz zupas virtuvēm stiepās kvartālu garumā.
Cilvēki bija pateicīgi par jebko, ko varēja saņemt.
Vairums.
BEZ MAKSAS BEZDARBNIEKIEM
Ziņas! Ziņas! Hūvers saka, ka tā ir Kūlidža depresija!
Izlasiet visu par to! Hūvers saka, ka tā ir Kūlidža depresija!
-Kas šodien par ķibeli? -Izlasiet visu par to!
Paskaties uz šo. Šai rindai nav gala.
-Tas ir neprāts. Jā. -Neticami.
Briesmīgi.
Sveiks, Ralf. Kā klājas? Pagājis laiks.
-Sveiks. -Vari iedot cigareti?
Ko tu dari?
Es tikai runāju ar Ralfu.
Liec man mieru. Tu šo puisi gandrīz nemaz nepazīsti.
-Mēs kopā spēlējām beisbolu. -Viņš nav tavs draugs. Tu melo.
Jūs ielienat rindā.
-Tu to nevari darīt. -Es nezinu, kas tas ir.
Tas ir tad, kad tu izliecies, ka pazīsti kādu,
-lai varētu ielavīties rindā. -Mēs kopā uzaugām.
Tas ir atļauts tikai ģimenei.
Pat radiem nav atļauts.
Kas tevi iecēla par galveno?
Mans tēvs. Un viņš nomira. Un tagad es esmu jaunais kanclers.
Tavs tēvs bija muļķis. Un tu arī esi muļķis.
Pirms 20 gadiem, es tevi būtu piekāvis.
-Jā, protams. Lai veicas ar zupu. -Skrien uz aizmuguri!
Es viņu nebūtu piekāvis.
Es nevienu nevarētu pārspēt, bet ir jautri to pateikt.
-Taisnība. -Ir jautri to pateikt.
Būtu jautri to pateikt un pamatot.
Es to varētu iedomāties. Es varētu.
Starp citu, vai tu dzirdēji par Stjū Makiju?
Izdarīja pašnāvību. Nolēca no tilta.
-Ak dievs. Es viņu ļoti labi pazinu. -Jā, viņš atstāja pašnāvības zīmīti,
atvadījās no visiem, pieminēja sievu, ģimeni, tuvus draugus.
Mārtiju, Bobu, Melu, Džefu Salsido.
Viņš...
Viņš mani pieminēja?
Nedomāju gan. Jā.
-Viņš mani nepieminēja? -Nē, nepieminēja.
Pazinu daudz labāk kā Džefs Salsido. Brīnos, kāpēc mani nepieminēja.
Redzēju pagājušajā nedēļā. Mēs kopā bijām rindā.
Mēs apmainījāmies ar noslēpumiem. Es viņam atklājos.
Es viņam uzticējos par to, kā izkļuvu no Lielā kara...
-Tiešām? -...tēlojot trako.
-Tu to izdarīji? -Jā.
Es iegāju un teicu:
"Tas ir... es neesmu izgājis no savas mājas piecus gadus."
"Šī ir pirmā reize. Es nevaru cīnīties. Un..." Jā.
Es nezināju, ka "idiotisms" ir kategorija. Tātad tā ir?
Starp citu, paturēsim manas armijas lietas starp mums.
Es teicu, ka esmu homoseksuāls. Tā es tiku ārā.
-Gudri. -Jā. Nu, es neesmu.
-Tas ir pašsaprotami. -Kāpēc tu to teici?
Es tikai saku...
Man šķiet, ja tas ir pašsaprotami, tad nav iemesla to teikt.
Dažreiz, kad tas ir pašsaprotami,
jāpasaka, ka tas ir pašsaprotami, lai pārliecinātos, ka neviens to nesaka.
-Pareizi. -Nestāsti nevienam.
-Lai izkļūtu no armijas. -Jā.
-Labi. -Jā.
-Tas arī ir pašsaprotami, vai ne? - Atkal.
Tā ir cita doma.
-Saproti? -Protams.
Turpini.
Es vienkārši nesaprotu, kāpēc mani nepieminēja zīmītē.
Vai ir iespējams, ka es viņu kaut kādā veidā aizvainoju?
Vai tu viņam kaut ko teici?
Nu, es... viņam izteicu komplimentu par viņa kartupeļu maisu.
-Ko tu izdarīji? -Jā.
Viņam bija kartupeļu maiss, un man likās, ka viņam piestāv.
Salīdzinot ar citiem maisiem, tas bija izskatīgs kartupeļu maiss.
Tāpēc teicu: "Jauks kartupeļu maiss."
-Tu teici, ka tas ir jauks? -Daudziem nepiestāv.
Viņam piestāvēja.
Neviens nemēģina stilizēt kartupeļu maisu. Viņš bija nokaunējies.
Es viņam pajautāju, kur dabūja kartupeļu maisu,
gadījumā, ja man vajadzētu.
Tas bija kompliments. Paskaties uz to maisu.
Vai tu to valkātu? Nē.
Paskaties uz to maisu, briesmīgs. Izskatās briesmīgi.
Viss ir relatīvs. Ir briesmīgi maisi.
Ir jābūt labiem kartupeļu maisiem. Viņam bija labs kartupeļu maiss.
Saki "pievilcīgs kartupeļu maiss".
Salīdzinājumā ar citiem. Tas ir viss, ko es saku.
Zini ko? Jebkurā gadījumā, tas nav iemesls nepieminēt kādu pašnāvības vēstulē.
-Tas vienkārši nav godīgi. -Tālāk. Lūk..
Paldies.
-Paldies. -Pirmkārt, paldies par zupu.
-Nav par ko. -Vai drīkstu izteikt ieteikumu?
-Labi. -Tā ir mazliet pliekana.
-Zupai nav ne vainas. -Noderētu sāls.
-Jā, tur nav sāls. -Nav sāls?
-Mēs zupu nesālām. -Parasti, ir zupa, ir sāls.
-Draugs. Ubagi nevar būt izvēlīgi. -Zini ko? Esmu izvēlīgs ubags.
Vai gribi atdot zupu? Mums ir daudz citu, kas to ēdīs.
Es ēdīšu zupu.
-Labi. -Ejiet tālāk.
Vai tu dabūji maizi? Es nedabūju maizi.
Maize, maize, maize! Visiem ir maize.
-Vai pazīsti kādu, kurš ir neveiksmīgāks? -Stjū Makijs.
-Es dabūšu maizi. -Nākamais!
-Es nedabūju maizi. -Ei!
Ko tu dari?
Nē, nē, nē. Es tikai paņemšu maizi.
Tev jāiestājas rindā.
-Bet es jau biju rindā. -Tev jau ir maize.
-Es nedabūju. -Tu, nelieti!
-Tu lien priekšā. -Nē.
Jā. Ej uz aizmuguri.
Neej uz rindas aizmuguri pēc maizes.
-Uz aizmuguri. Rindas aizmuguri. -Ej uz aizmuguri.
Aizverieties! Aizverieties.
-Kaitinoši! Vienkārši atgriezies rindā. -Es jau biju, labi?
Ej ellē! Mirsti! Visi jūs, netīrie bomži!
Pirms 20 gadiem, es jūs visus piekautu.
-Jā? Apsēdieties! -Jā, pirms 20 gadiem. Ne tagad.
Ne tagad. Bet pirms 20 gadiem es to varēju.
-Apsēdies vai ej. -Jā, pirms 20 gadiem.
-Tu nedabūji maizi? -Nē.
Vai tā ir Stjū Makija atraitne rindā?
Jā. Glorija. Tiešām skumji.
-Es viņai pajautāšu par zīmīti. -Tā neizklausās laba doma.
-Es tūlīt atgriezīšos. -Nākamais!
Glorija.
-Sveiks. -Sveika.
-Dzirdēju par Stjū. Ļoti žēl. -Paldies.
Vai tev bija kāda nojausma, ka tas notiks?
Man nebija ne jausmas.
Vai viņš teica, ka viņam ir depresija vai kaut kas līdzīgs?
Nē. Viņš izskatījās laimīgs. Tikko nopirka jaunu kartupeļu maisu.
Es viņam izteicu komplimentu par to kartupeļu maisu.
Viņš izskatījās lieliski.
Paskaties uz dažiem citiem kartupeļu maisiem un aizmirsti.
-Viņa maiss bija daudz labāks. -Tas man tik ļoti viņu atgādina.
-Citi kartupeļu maisi? -Jā.
Domā par viņu katru reizi, kad ēd kartupeli?
Zini ko? Es biju mazliet greizsirdīgs.
Gadījumā, ja man vajadzētu kartupeļu maisu, es gribētu tādu.
Vai tev vēl ir tas kartupeļu maiss?
Viņš nolēca kartupeļu maisā.
Mums tā vairs nav.
Kāpēc lēkt savā labākajā kartupeļu maisā?
-Laikam mēs to nekad neuzzināsim. -Stjū... Zini, mēs bijām tuvi.
-Vai runāja par mani? -Nē.
-Ne vārda? -Viņš teica, ka mazliet parunājāties.
Piemēram, viņš pastāstīja, kā tu izvairījies no cīņas karā,
izliekoties par idiotu.
Tas bija personiski. Viņam nevajadzēja tev to teikt.
Mēs runājām, Lerij. Bijām precējušies.
Tik daudz nedalījies. Viņš neteica, kāpēc izdarīja pašnāvību.
Tu teici, ka jums ir daudz kopīga,
bijāt precējušies, bet neteica.
Es tikai cenšos atcerēties labos laikus.
Viņam bija negatīvs viedoklis par mani, jo izlikos par idiotu?
-Kāpēc tu tā jautā? -Tāpēc, ka viņš uzrakstīja garu
pašnāvības zīmīti.
Zīmīte.
Viņš pieminēja daudzus cilvēkus, kurus pazīstu.
-Daudzus cilvēkus. -Bet ne mani.
Nē, tevi nepieminēju.
Un es prātoju, kāpēc tādu puisi kā es neiekļaut šādā zīmītē?
-Kāpēc tev tas rūp? -Jo tas nav godīgi.
Tātad mans vīrs nolec no tilta un izdara pašnāvību,
bet tas, ka tevi neiekļāva zīmītē, ir negodīgi?
Tu varētu saprast, kā manas jūtas tas aizskartu.
-Man tevis ļoti žēl. -Paldies.
Jebkurā gadījumā, zem tilta ir ūdens.
-Ak dievs. -Jā. Labi.
Aizmirsti par ūdeni. Un aizmirsti par ūdeni un tiltiem.
Vienkārši... Atstāsim to pagātnē.
-Par to ir grūti domāt. -Laikam jau tā ir. Laikam jau tā ir.
-Man ir ļoti, ļoti skumji. -Man tiešām, tiešām žēl. Tiešām žēl.
-Paldies. -Un tev viss kārtībā?
Nē. Man klājas briesmīgi. Nekad mūžā neesmu bijusi tik noskumusi.
-Es knapi varu sevi savaldīt. -Ļauj man kaut ko piedāvāt.
Pilsētas centrā ir zupas virtuve.
Daudz labāka nekā šī. Rindas ir ļoti īsas.
Viņiem ir lieliska kafija.
-Aiziesim tur un iedzersim kafiju. -Ko?
Nāc. Apsēdīsimies, pasmiesimies.
-Tu un es? -Jā.
-Lerij, es... es sēroju. -Jā, jā, protams. Sēro.
Nevaru atņemt abas sēras.
Bet, zini, sērotājiem ir jāēd un jādzer.
Sērotāji dara to, ko dara parasts cilvēks,
bet viņi to dara lēnāk.
Sērotāji ir parasti cilvēki,
izņemot to, ka viņiem nav spēka.
Esmu bijis kopā ar sērotājiem, un tas ir patiešām grūti.
Pēc 10 minūtēm
pagriezos un sērotājs bija 45 m aiz manis.
Es teicu: "Nāc, sērotāj, panāc mani. Nāc. Kusties, sērotāj!"
Ja man būtu jādod viens padoms cilvēkam, kurš nesēro, tas būtu:
nekad neej pārgājienā ar sērotāju, jo tu to nožēlosi.
Lerij, lieta tāda. Ļauj man to skaidri pateikt, labi?
-Ja es nebūtu sērotāja... -Labi, tu neesi sērotāja.
Ja es nesērotu, ja es būtu viena
un tu būtu pēdējais cilvēks uz šīs planētas,
es neietu ar tevi pārgājienos un nedzertu kafiju...
-Jā. -...vai šķidrumus ar tevi.
Labi, es saprotu. Tas ir daļēji iespējams.
Jāmet monēta. Dzer kafiju vai nedzer.
Aizveries, Lerij. Ej rindas galā.
Labi.
Zini ko? Vai varētu dabūt papildu maizes gabaliņu?
-Jo nedabūju maizi. -Rindas aizmugurē. Nekādas sarunas.
Es biju rindas aizmugurē.
-Rindas aizmugurē. -Es biju rindas aizmugurē.
-Paskatieties uz viņu! Recidīvists! -Šis sasodītais puisis.
-Es biju rindas aizmugurē! -Līšana priekšā!
Rindas aizmugurē!
-Sasodītās rindas aizmugurē! -Viņi man nedeva maizi!
Džordžs Vašingtons tuvojās sava otrā termiņa beigām.
Un, lai gan Konstitūcija pieļāva neierobežotu pārvēlēšanu,
Vašingtons uzskatīja, ka valstij vislabāk būtu atkāpties,
pierādot saviem līdzpilsoņiem,
ka viņa apņemšanās ir demokrātijai, nevis varai.
Vašingtons arī brīdināja par politisko frakciju pieaugumu.
Viņš baidījās, ka, ja cilvēki balsos saskaņā
ar partijas lojalitāti, nevis ņemot vērā tautas kopējās intereses,
tas varētu veicināt atriebības garu, kas novedīs pie viltīgu,
ambiciozu un bezprincipu vīru rašanās, kuri pārņems valdības grožus.
Bet tas nekad nevarēja notikt.
Mani līdzpilsoņi,
es šodien stāvu jūsu priekšā kā jūsu prezidents,
lai paziņotu, ka nekandidēšu uz trešo termiņu.
Ko?
-Jūs esat vajadzīgs! -Nē.
Lai nodrošinātu mūsu jaunās demokrātijas panākumus,
uzskatu, ka nevienam nevajadzētu ieņemt prezidenta amatu ilgāk par 2 termiņiem.
Un es ceru, ka nākamie prezidenti sekos manam piemēram.
Kas notiks, ja kāds nākamais prezidents nesekos jūsu piemēram
-un kandidēs uz trešo termiņu? -Jā. Un kas tad?
Tam ir līdzekļi.
Kongress var pieņemt konstitūcijas grozījumu, kas to aizliegtu.
Ļoti gudri.
Ja nu amatā ir kāds idiots, kāds narcistisks idiots,
kurš neievēro konstitūciju?
Jā!
-Jā. -Un tad?
Es saprotu jūsu dedzību, kungs, bet varbūt jūs varētu savaldīt savu valodu.
Atvainojiet, prezidenta kungs.
Tas mani tiešām kaitina.
Es saprotu. Bet esiet droši, pat ja šis topošais prezidents
pārkāptu Konstitūciju, tad Amerikas Savienoto Valstu Kongress
un Amerikas Savienoto Valstu Augstākā tiesa to nepieļautu.
Tieši tā. Tieši tā.
Bet ja nu Augstākā tiesa ir bariņš "jā-cilvēku"
un Kongress ir bariņš muļķu,
kuriem vairāk rūp partija nekā valsts?
Es pat nespēju iedomāties tādu cilvēku eksistenci.
Bet, lai vēl vairāk nodrošinātu šī grandiozā eksperimenta panākumus,
es ieteiktu, lai pēc katrām prezidenta vēlēšanām
-notiktu miermīlīga varas nodošana... -Jā, jā.
...kur zaudētājs pieņem vēlēšanu rezultātus
un pilnībā atbalsta uzvarētāju.
Kā tam būtu jābūt.
Ikviens, kurš nepieņemtu brīvu un godīgu vēlēšanu rezultātus, ir sociopāts.
Un trakais!
Tāds vīrietis pat varētu izraisīt sacelšanos,
nevis vienkārši atzīt, ka ir zaudējis.
-Kāds muļķis! -Nelietis!
Viņš varētu izmantot prezidenta amatu, lai bagātinātu sevi un savu ģimeni.
Nē, nē.
Viņš varētu sūtīt karaspēku uz Amerikas pilsētām,
terorizēt un pat nogalināt Amerikas pilsoņus,
tas viss, lai novērstu uzmanību no tā, ka viņš draudzējas ar pedofilu!
Viņš varētu uzbrukt universitātēm, pat brīvajai presei,
apklusinot ikvienu, kurš uzdrošinās kritizēt viņu.
-Beidz! Tas nekad nevarētu notikt. -Tā tu domā.
Vai jūs domājat, ka prezidents veltītu laiku,
lai apstrīdētu ikvienu, kas uzdrošinās viņu izsmiet,
it kā viņš būtu liels zīdainis?
Liels zīdainis.
Es to nesaprotu.
Kurš likumīgi ievēlēts prezidents tā rīkotos?
Nedrošs, melīgs nelietis, kurš pat golfā krāptos.
-Viņš krāptos golfā! -Slimi! Tas ir slimi!
-Tas ir pretīgi. -Kas ir golfs?
Tā ir spēle, ko izgudroja Skotijā. Tā ir ļoti jautra.
Kāds vīrietis krāptos golfā?
-Nelietis!! -Slims vīrietis!
Un vai es pieminēju, ka viņš ir labākais draugs ar pedofilu?
Lūdzu, pilsoņi, nomierinieties. Viņš runā tikai hipotētiski.
Patiesībā cilvēks ar tik sliktu raksturu
nekad netiktu ievēlēts par prezidentu.
Es tikai prātoju, prezidenta kungs.
Bet ja nu viņš būtu dziļi korumpēts krāpnieks,
patoloģisks melis, kas izmanto cilvēku aizspriedumus?
Vai jūs apgalvojat, ka mūsu vēlētāji ir muļķu kopums,
kurus ietekmētu šāds nelietis?
Jā, prezidenta kungs, tieši to es apgalvoju!
Ja viņi par viņu balsoja, viņiem patīk. Tā ir tautas griba.
Tā ir stulbums.
Tā ir demokrātija!
Balsot par tādu idiotu ir mūsu demokrātijas gals.
-Tu esi muļķis! -Tu esi muļķis!
-Tu un tu! -Nē, tu! Tu esi!
-Tu esi! -Aizveries!
Pilsoņi, lūdzu!
Stop! Tas ir neprāts!
Pilsoņi!
Tu esi krāns! Jā!
-Cilvēki! Pilsoņi, apstājieties! -Pilsoņu karš.
Es jūs lūdzu, es jūs lūdzu, tas ir neprāts! Pilsoņi!
Ar mums ir cauri.
PAR PIEMIŅU ROBAM REINERAM
Subtitrus tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre