1776 M. LIEPOS 4 D. AMERIKOS VALSTIJOS
1803 m. Thomas Jeffersonas nusipirko Luizianą
iš Napoleono už 15 mln. dol. ir išplėtė Valstijų teritoriją dvigubai.
Jis sumokėjo 7 dol. už kvadratinį kilometrą.
Prezidentas pavedė Meriwetheriui Lewisui vykti į vakarus
ištyrinėti bei sužymėti jo naująją teritoriją.
Lewisas pasikvietė geriausią draugą Williamą Clarką
drauge su juo vadovauti ekspedicijai.
13 000 km kelionė turėjo trukti kelerius metus,
bet prieš jiems padedant žymų žygį
teko įveikti didžiausią kliūtį -
Lewiso žmoną Mavis.
Mielasis.
Kaip pasiilgau.
-Kaip aš pasiilgau tavęs. -Kaip gerai, kad grįžai.
-Čia nauja kepurė? -Taip. Pasiuvau, kol tavęs nebuvo.
Labai šiuolaikiška. Puikiai. -Ačiū.
Tu puiki siuvėja, ar ne?
Stengiuosi.
Galėtum padaryt visko, ko tik imtumeis.
Labai pasiilgau tavęs.
Žinau, kad buvai išvykęs,
bet darbo čia prisikaupė daug.
Reikia iškast duobę išvietei, kol neprasidėjo liūtys.
Reikia nudažyt krūvą odų nuo pernai.
Nespėjom, todėl teks.
-O Dieve, daug darbo. -Taip.
Kaip susitikimas su Prezidentu Džefersonu?
-Spėk, apie ką visi kalba. -Indėnų žudynes?
Ne. Apie Luizianos įsigijimą.
-Labai svarbu. -Taip.
Tai papasakok. Ką jis sakė?
Na...
-Tokia nesąmonė... -Kokia?
Jis nori, kad išžvalgyčiau Oregono taką.
-Ką? Tu? -Taip, Luizianoje.
-Jam reikia žemėlapių. -Žemėlapių?
Jis nori žinoti, ką nusipirko.
Tu grįžai ir vėl išvyksi?
Manai, noriu? Aš noriu būt čia, su tavim.
Noriu dirt odą, dažyt kailius.
Noriu konservuot vaisius, marinuot kriaušes.
Aš buvau pasirengęs.
Eisi vienas Oregono taku?
Ne.
-Ne. -Ne. Tai su kažkuo?
Klarkas eis su manim.
-Viljamas Klarkas? -Taip.
Taip, eis ir Viljamas.
-Tavo geriausias bičiulis? -Džefersonas siunčia jį.
Manai, noriu to Klarko?
Jis verksnys, nuolat skundžiasi. Prastai kopinėja.
-Pas jį ataugos ant pėdų. -Ataugos?
Girdžiu tik: "Mano pėda, mano pirštai."
Stengiausi išsisukt.
Nenoriu vykt tyrinėt su Klarku.
Tai Prezidentas prašė tavęs sužymėti Oregono taką
su tavo geriausiu draugu Viljamu Klarku?
Čia buvo tikras sutapimas.
Turiu geriausią draugą...
Aš net neminėjau jo Prezidentui,
o jis sako: "Noriu, kad vyktum su Klarku."
Jis net nežino, kad mes draugai.
Atsiprašau. Kas čia galėtų būt?
-Viljamai. -Labas.
-Kokia staigmena. -Klarkai.
-Girdėjau, ką tik grįžai. -Taip.
-Mieloji, pažiūrėk. -Viljamas Klarkas.
Kaip tik kalbėjom apie tave.
-Taip. -Kaip Abigeilė?
-Gerai. -Puiku.
O kaip ataugos?
-Kas? -Ataugos.
-Tavo ataugos. -Ataugos...
-Turi bėdų dėl ataugų. -Gerai.
-Viskas gerai su jomis. -Gerai?
Naudoji karklo žievę, taip?
Karklo žievę.
Taip, naudojau. Kramčiau.
Ne, reikia trinti žieve ataugas.
Ir trinu. Trinu ir kramtau. O pirštas atsistatė šitaip.
-Trini ir kramtai? -Taip.
-Stebuklas. -Taip.
Paliksiu jus pasikalbėt.
Turiu darbų.
-Darbai, taip. -Daug skalbinių vienam žmogui.
-Na, pasakei? -Taip.
-Ramiai reagavo? -Ne.
-Ne? -Visai neramiai.
-O tu pasakei Abigeilei? -Taip.
-Ką ji sakė? -Supyko.
-Taip. -Bet, vis tiek...
-Vyksim. -Privalom.
Be jokių abejonių. Vyksim.
-Gerai. -Vyksim.
-Pasiimk meškerę. -Gerai.
-Taip. -Turiu masalų.
-O tinklą turi? -Ne.
-Panaudosiu kepurę. -Ką?
-Naudosiu kepurę. -Puiku.
Visą kelionę tiesiog pramogausim.
-Pramogausim. -Žvejosim.
-Ir viskas, taip?
Dar reiks patyrinėt.
Taip.
O ką reiks daryt?
Spėju, eit ten, kur nesi buvęs
ir dairytis.
-Galim. -Lengvai.
-Nieko sunkaus. -Taip.
Tu lankeisi Vašingtone.
Matei Džefersoną. Koks jis?
-Bjaurus. -Tikrai?
-Taip. -Keistas žmogelis.
-Vis laksto į Prancūziją. -Taip.
Ką jis ten veikia?
Galėtume pasiimt indėnių.
Negalima vadint indėnėm.
-Tik jie gali. -Jie gali.
-O mes negalim. -Tipį?
-Tipį - galima. -O vampumų?
-Dėl šitų neaišku. -Tiek to.
-Bus didis nuotykis. -Taip.
-Tikrai didis. -Kas bus didis?
Didis vargas...
-Taip. -Palikti šeimą
ir leistis į tą kvailą žygį.
-Taip. -Nenorim.
Bet jaučiam pareigą Prezidentui.
Prezidentui... Tautiečiui.
-Ir savo šaliai. -Taip.
Tau reikia krautis daiktus?
-Taip. -Ne.
Turiu kelis klausimus.
Viljamai, Prezidentas Džefersonas pasirinko tave šiai ekspedicijai.
-Taip. -Tai tu susipažinai su juo?
-Taip. -Ir koks jis?
Bjaurus.
-O tau jau teko tyrinėt? -Tyrinėji tiesiog gyvendamas.
Nuvykęs ten, kur nebuvau, aš tyrinėju.
-Tyrinėji? -Taip.
Jis tyrinėja nuo pat gimimo.
-Aš stebiu. -Pažiūrėk jam į akis.
-Taip. -Į šitą didžiaakį...
Didžiaakis vyras. Nežaboto smalsumo.
O tyrinėdami, kaip suprantu, žvejosit?
-Taip. -Kad išliktume.
-Taip. -Kad išliktumėt?
-Čia ne pramoga. -Ne.
Ta žvejyba ne pramoga.
Žvejosim, kad pramistume.
Tai kiek laiko viskas užtruks?
-Neilgai. -Porą metelių.
-Palauk, porą metų? -Ne.
Jis nesupranta, ką šneka.
Tu nori pasakyt, kad Klarko ir Luiso ekspedicija
-užtruks dvejus metus? -Ką?
Ne Klarko ir Luiso, o Luiso ir Klarko.
Ne, Klarko ir Luiso. Pagal abėcėlę.
Mes esam Luisas ir Klarkas. Taškas.
Bet būtų visai įdomu žvelgti iš abėcėlės pusės.
Taip.
Gali žvelgt iš abėcėlės, bet įdomu nebus.
Kaip šoninė su kiaušiniais.
Kiaušiniai abėcėlėje anksčiau,
bet geriau skamba, kai sakai šoninė su kiaušiniais.
Bet skonis tas pats, nesvarbu, kas pirmas.
-Niekas mūsų neės. -Kažkas ėda mane.
O dar kas nors vyks į tą kelionę su jumis?
Ne.
-Dvi čiabuvės merginos. -Merginos?
-Čiabuvės moterys vyks? -Bet jos senos.
-Senos čiabuvės merginos? -Senos čiabuvės.
Senos, paliegusios.
-Paliegusios? -Taip.
Raukšlėtos.
Liaukitės. Kodėl siunčia indėnes su jumis?
Nevalia vadint indėnėm.
-Nevalia? -Ne.
Ką jos veiks?
-Rodys kelią. -Mums reikia vedlio.
O kas žino geriau už senas čiabuvių moteris?
-Taip. -Logiška.
Be to, nori jas pašalint iš rezervato, nes gadina vaizdą.
-Niekas jų nenori. -Gadina vaizdą?
-Žinai, ką? -Man labai smalsu.
Tau reikia krautis daiktus.
Taip. Drabužiai džiūva ant virvės.
Gerai. Turi eit.
Greit susitiksim.
Ar gali patikėt?
-Ji patikėjo. -Taip.
-Viską. -Taip. Ataugas.
Nežinau, kas ta atauga.
-Nesu turėjęs. -O tas trynimas ir kramtymas?
Eisi su manim namo pakalbėt su Abigeile,
-kad išsisukčiau kaip tu? -Gerai.
-Puiku. -Žinoma.
-Eime pas mane. -Gerai.
-Kur tu eini? -O tu?
-Namo. -Jis ten.
Ne. Jis ten, tuo keliu.
Taip, šituo keliu ten.
Tikrai?
Man atrodo.
-Kodėl aš?.. -Maniau, kad...
MES ŽMONĖS
Mūsų demokratija skiriasi nuo kitų,
nes kandidatas gali būti išrinktas prezidentu,
net jei neturi daugumos balsų.
Keista, ar ne?
Dėl nelogiškų priežasčių
Tėvai įkūrėjai į konstituciją įtraukė rinkikų kolegiją,
bet tai nėra mokymo įstaiga.
Tai net ne vieta, o procesas.
Kiekviena valstija turi tam tikrą rinkikų skaičių pagal populiaciją.
Dėl šio keisto proceso, penkis kartus JAV istorijoje
daugiau balsų surinkęs kandidatas netapo prezidentu.
1876 m. demokratas Samuelis J. Tildenas
varžėsi su respublikonu Rutherfordu B. Hayesu.
Rinkimų naktį neramus Tildenas laukė rezultatų savo viešbučio kambaryje.
-Genialu. -Ačiū.
Geniali inauguracinė kalba. Ačiū.
-Ačiū, gubernatoriau. -O ši eilutė?
"Nuo Hadsono krantų iki šiaurinių kalnų...
jūsų balsai buvo išgirsti."
-Tikiuosi, galėsiu pasakyt. -Ačiū, pone.
-Iždą svarstau patikėti Sibernui. -Taip.
-Kolmaną į Valst. departamentą. -Sumanu.
Jis neturi patirties užsienio politikoje, bet...
-Bet jūs galit jį valdyt. -Taip.
Pasakysiu, ką dar galvoju...
Svarstau paskirti tave pirmuoju juodaodžiu kabineto nariu.
-Pašto direktoriumi. -Net nežinau, ką pasakyt.
-Tave, pone. -Nuostabu.
-Aš pristatysiu. -Tu pristatysi. Puiku.
Kai persikelsiu į Baltuosius rūmus,
pirmiausiai keisiu čiužinį.
Nemiegosiu ant Granto bjauraus...
-Jis lovoj rūko ir geria. -Taip.
Manau, viskas bus sutvarkyta.
-Atveš naują čiužinį? -Taip.
Mes to nežinom. Žinai, ką padarys?
Apvers, ir viskas.
Šlykštynės ten kaupėsi 100 metų...
Reikia naujos patalynės. Kas už tai sumokės?
-Aš? -Mokesčių mokėtojai.
O kaip pats persikėlimas?
Mūsų žmonės ten pasirengę tam.
-O arbatpinigiai kraustytojams? -Arbatpinigiai?
Kiek jiems duot?
Kartais neturi smulkių. Tenka duoti dolerį.
Niekam neduodam dolerio.
Baltieji rūmai - tautos namai. Moka tauta.
-Tai aš nemoku nieko? -Nieko.
-Man patinka. -Taip.
Gubernatoriau, turiu rinkimų rezultatus.
Balsavo 82 proc. Beveik visa tauta.
Daugiausiai balsų surinko, 250 000,
gubernatorius Tildenas.
Bet...
-Bet... -Metas prisidegt.
-Suraskim. -...dar ne viskas.
Ką sakei?
Rinkikų koledžo balsai...
184 už Tildeną,
185 už Hejesą.
Ką sakei?
-Hejesas laimėjo. -Ką?
Jis prezidentas.
-Jūs pralaimėjot. -Ne. Aš laimėjau.
Aš gavau daugiau balsu. Kas tas rinkikų koledžas?
Kas čia per nesąmonė?
-Tokia Konstitucija. -Ne. Taip nesąžininga.
Aš laimėjau! Kas čia per šalis?
-Tai demokratija. -Ne.
Aš gavau daugiau balsų. Kas sugalvojo tą rinkikų koledžą?
Tėvai įkūrėjai? Asilų gauja!
Madisonai, noriu žiebt jam į snukį. Bjaurybė!
Laimi tas, kas gauna daugiausiai balsų!
-Viešpatie. -Gubernatoriau, nurimkit!
-Kurios valstijos sušiko mums viską? -Luiziana, P. Karolina ir Florida.
Florida! Čiulpikai!
-Ar viskas gerai? -Ko tu nori?
Nešdinkis iš čia, padlaižy!
Kam mums tas rinkikų koledžas?
Respublikonai nepritars konstitucijos pataisai,
nes žino, kad pralaimėtų visus rinkimus!
Bjaurybės!
Čia vienintelės varžybos pasaulyje, kurias laimėjęs pralaimi.
Pralaimi!
Nesąžininga.
Nelogiška.
Jums reikia pralaimėjimo kalbos.
Gubernatoriau! Ne!
-Ne! -Palaukit!
-Gubernatoriau! -Pone!
-Gubernatoriau! -Aš esu Prezidentas!
-Aš Prezidentas! -Nesižudykit!
-Neverta! -Aš laimėjau! Aš Prezidentas!
NIUJORKO AKCIJŲ BIRŽA
Didžioji depresija prasidėjo nuo akcijų rinkos griūties 1929 m. spalį.
Per 10 sav. akcijų kaina krito 50 proc., pragaišindama milijardus dolerių.
Žmonės neteko darbo, santaupų, namų.
Dėl bankrotų ir nedarbo kilo visuotinė neviltis,
išaugo savižudybių skaičius.
Eilės prie labdaros valgyklų driekėsi kelis kvartalus.
Žmonės buvo dėkingi už menkiausią išmaldą.
Na, dauguma žmonių.
BEDARBIAMS NEMOKAMAI
Naujausios žinios: Huveris sako, kad čia Kulidžo depresija!
Paskaitykit! Huveris sako, kad čia Kulidžo depresija!
-Ko šiandien gaištam? -Paskaitykit!
Tos eilės galo nematyt.
-Siaubas. -Neįtikėtina.
Baisu.
Ralfai, kaip sekasi? Seniai nesimatėm.
-Ei, bičiuli. -Turi cigaretę?
Ką darai?
Kalbu su bičiuliu Ralfu.
Nejuokink. Tu net nepažįsti jo.
-Žaidėm beisbolą drauge. -Jis tau ne draugas. Meluoji.
Bandai užlįst kalbėdamas.
-Čia nepavyks. -Apie ką tu čia kalbi?
Apie tai, kad apsimeti pažįstąs žmogų geriau nei iš tiesų,
-kad įsmuktum į eilę. -Mes augom drauge.
Taip galima tik artimiausiems.
Pusbroliai negali.
Kas tave paskyrė eilės kancleriu?
Tėvas. Jis mirė. Dabar aš naujasis kancleris.
Tavo tėvas skiedė, o dabar skiedi tu.
Prieš 20 m. būčiau tau davęs į kailį.
-Aha. Sėkmės laukiant sriubos. -Eik į galą.
Nebūčiau jo primušęs.
Nieko nebūčiau primušęs. Bet taip smagu sakyt.
Aišku, kad smagu.
Būtų smagu pasakyt ir padaryt.
Aš tai galėčiau įsivaizduot.
O girdėjai apie Stiu Mekį?
Nusižudė. Nušoko nuo tilto.
-O Dieve. Gerai pažinojau jį. -Paliko laiškelį.
Atsisveikino su visais. Su žmona, šeima, draugais.
Marčiu, Bobu, Melu, Džefu Salsidu.
Ar jis...
Mane paminėjo?
Nemanau.
-Manęs nepaminėjo? -Ne.
Pažinojau jį geriau nei Džefas Salsidas. Įdomu, kodėl nepaminėjo manęs.
Aną savaitę stovėjom prie duonos eilės.
Nuoširdžiai pasikalbėjom. Pasidalinau savo rūpesčiais su juo.
Pasakojau, kaip išvengiau Didžiojo karo.
-Tikrai? -Apsimečiau, kad išprotėjau.
-Tu rimtai? -Taip.
Nuėjau ir sakiau:
"Penkerius metus nebuvau kojos iškėlęs iš namų.
Dabar pirmas kartas. Aš negaliu kariaut..." Taip.
Nemaniau, kad buvo taikoma išimtis imbecilams.
Klausyk, tuos armijos reikalus palikim tik tarp mūsų.
Aš tai sakiau, kad esu gėjus. Taip ir išsisukau.
-Gudriai. -Aišku, nesu.
-Juk ir taip aišku. -Kodėl tu taip sakai?
Ne, aš tik sakau...
Jeigu ir taip aišku, tai net nereikia sakyt.
Kartais, kai nereikia sakyt,
turi pasakyt, kad nereikia sakyt, kad tikrai niekas nepasakytų.
-Aišku. -Nesakyk niekam, kad taip dariau.
Kad išsisuktum nuo armijos.
-Žinoma. -Gerai.
-Nereikia sakyti ir to, taip? -Vėl.
Čia kita mintis.
-Supranti, ką sakau? -Taip.
Judam!
Nesuprantu, kodėl nepaminėjo manęs tame laiške.
Ar galėjau jį įžeisti kaip nors?
Ką tu jam sakei?
Pagyriau jo bulvių maišą.
-Ką? -Taip.
Jis vilkėjo bulvių maišą, o aš pasakiau, kad jam tinka.
Palyginti su kitais maišais, tas buvo labai gražus.
Tai pasakiau: "Gražus bulvių maišas."
-Pasakei, kad gražus? -Mažai kam tinka.
O jam tiko. Jis atrodė gražiai.
Niekas nenori atrodyt gražiai su bulvių maišu. Jam buvo gėda.
Aš jo klausiau, kur jis gavo tą maišą,
jei ir man reiktų.
Tai komplimentas. Pažiūrėk į tą bulvių maišą.
Vilktumeisi tokį? Ne.
Pažiūrėk į tą. Siaubingas. Jis atrodo baisiai.
Viskas reliatyvu. Yra negražių bulvių maišų.
Turi būti gražių. O jo bulvių maišas buvo ypač gražus.
Sakai, "patrauklus bulvių maišas"?
Palyginti su kitais. Ir viskas.
Bet tai ne priežastis nepaminėti žmogaus atsisveikinimo laiške.
-Nesąžininga. -Kitas. Prašom.
Ačiū.
-Ačiū. -Visų pirma, ačiū už sriubą.
-Prašom. -Ar galiu kai ką pasiūlyt?
-Gerai. -Šiek tiek prėska.
-Sriuba normali. -Būtų gerai druskos.
-Druskos nėra. -Nėra?
-Sriubos nesūdom. -Keista. Šiaip būna druskos.
-Elgetos nesirenka. -Aš išrankus elgeta.
Nori grąžint sriubą? Kiti mielai suvalgys.
Suvalgysiu pats.
-Gerai. -Judam!
Tu gavai duonos? Man nedavė.
Duona... Visi turi duonos.
-Mažai kam nesiseka kaip man. -Stiu Mekiui.
-Einu duonos. -Kitas.
Negavau duonos.
Ką darai?
Ne. Aš tik pasiimu duonos.
Dėl duonos turi stot į eilę.
-Aš jau stovėjau eilėje. -Duonos jau gavai.
-Negavau. -Klastinga gyvatė!
-Bando užlįst be eilės. -Nebandau.
Bandai užkalbėt dantį. Į eilę.
Dėl duonos nereikia laukt eilėje.
-Eik į eilę. -Keliauk.
Užsičiaupkit!
-Eik į eilę! -Aš jau atstovėjau!
Eikit velniop. Padvėskit. Purvini valkatos.
Prieš 20 metų būčiau visiems įkrėtęs.
-Sėsk tiktai! -Prieš 20 m. Ne dabar.
Ne dabar. Bet prieš 20 metų tai tikrai.
-Sėsk arba nešdinkis iš čia. -Taip, prieš 20 m.
-Negavai duonos? -Ne.
Ar ten Stiu Mekio našlė eilėje?
Taip, Glorija. Liūdnas reikalas.
-Paklausiu apie laiškelį. -Gal nereikėtų...
-Aš tuoj grįšiu. -Kitas!
Glorija.
-Labas. -Sveika.
-Girdėjau apie Stiu. Užjaučiu. -Ačiū.
Nujautei, kad taip nutiks?
Tikrai ne.
Ar jis minėjo, kad yra prislėgtas?
Ne. Atrodė laimingas. Nusipirko naują bulvių maišą.
Aš jį net pagyriau, kai buvo su tuo maišu.
Jis puikiai atrodė.
Nes kai pažiūri į tuos kitus, tai siaubas.
-Jo buvo daug geresnis. -Priminė jį.
-Bulvių maišai? -Taip.
Ar galvoji apie jį valgydama bulvę?
Aš net pavydėjau.
Norėjau tokio bulvių maišo kaip jo.
Gal tu dar turi jį?
Jis nušoko su tuo maišu.
Nebeturim.
Kam šokt su geriausiu savo bulvių maišu?
-Nesužinosim. -Stiu... Mes buvom artimi.
-Ar jis minėjo mane? -Ne.
-Nė žodžio? -Sakė, kad truputį kalbėjot.
Jis man sakė, kad išsisukai nuo karo
apsimetęs imbecilu.
Čia asmeninis reikalas. Jis neturėjo pasakot.
Mes viskuo dalijomės. Juk buvom šeima.
Ne viskuo. Jis tau nesakė, kodėl nusižudė.
Sakai, dalijotės viskuo, nes buvot šeima,
bet jis tuo nesidalijo.
Dabar noriu prisiminti tik geras akimirkas.
Ar jis į mane žiūrėjo neigiamai, kad apsimečiau imbecilu?
-Kodėl klausi? -Nes, kiek žinau,
jis parašė ilgą atsisveikinimo laišką.
Laiškas...
Jis ten minėjo daug žmonių.
-Daug žmonių. -O manęs ne.
Ne, tavęs nepaminėjo.
Man įdomu, kodėl nepaminėjo tokio kaip aš?
-Kodėl tau rūpi? -Nes nesąžininga.
Mano vyras nušoka nuo tilto, nusižudo,
bet nesąžininga, kad tavęs neįtraukė į laišką?
Jaučiuosi šiek tiek įskaudintas.
-Labai užjaučiu. -Ačiū.
Tiek to, kaip vanduo po tiltu.
-Dieve... -Gerai...
Pamiršk tą vandenį ir tiltus.
Tiesiog pamirškim.
-Sunku apie tai galvoti. -Sutinku.
-Man labai liūdna. -Aš labai užjaučiu.
-Ačiū. -Kaip šiaip laikaisi?
Blogai. Niekada gyvenime nebuvo šitaip liūdna.
-Vos susitvardau. -Žinai, ką siūlau?
Centre yra kita labdaros valgykla.
Geresnė už šitą. Ir eilės ten trumpesnės.
Jie turi puikios kavos.
-Eime ten išgerti kavos. -Ką?
Eime. Pasėdėsim, pajuokausim.
-Aš ir tu? -Taip.
-Lari, aš gedžiu. -Taip, žinoma. Gali sau gedėt.
Kas aš toks, kad trukdyčiau gerą gedulą.
Bet gedintiems reikia valgyt ir gert.
Gedintys daro tą patį, ką ir visi,
tik lėčiau ir liūdniau.
Gedėtojai - paprasti žmonės,
tik jų eisena lėtesnė.
Man teko vaikščiot su gedinčiais. Labai sunku.
Po 10 minučių atsisukau,
o gedėtojas buvo atsilikęs 50 m.
Sakau, gedėtojau, greičiau. Vykis. Judinkis.
Jei reiktų patart negedinčiajam,
tai jokiu būdu neit į žygį su gedinčiu, nes pasigailės.
Lari, pasakysiu labai aiškiai.
-Jei ne gedėčiau... -Gerai.
Jei ne gedėčiau, jei būčiau vieniša,
o tu būtum paskutinis vyras žemėj,
neičiau su tavim į žygį, neičiau gert kavos...
ar kitų skysčių.
Gerai, supratau. 50 proc. tikimybė.
Kaip nukris moneta. Eisi kavos, neisi...
Lari, užsičiaupk ir grįžk į eilės galą.
Gerai.
Klausyk, gal paimtum papildomą kepalėlį duonos?
-Nes aš nepasiėmiau. -Eik į eilės galą. Neužlindinėk čia.
Aš jau buvau eilės gale. Atstovėjau.
-Atgal į galą. -Aš jau buvau.
-Žiūrėkit, vėl jis ten! -Bjaurybė!
-Aš atstovėjau eilę! -Nuolatinis užlindėjas!
Eik į galą!
-Eik į galą, po velnių. -Jie man nedavė duonos!
G. Washingtono antroji kadencija jau ėjo į pabaigą.
Nors Konstitucija leido vėl kandidatuoti be apribojimų,
Washingtonas manė, kad valstybei bus geriau, jeigu jis pasitrauks,
taip parodydamas piliečiams,
kad yra pasišventęs demokratijai, o ne valdžiai.
Washingtonas taip pat įspėjo dėl politinių frakcijų iškilimo.
Jis bijojo, kad jeigu žmonės balsuos
iš lojalumo partijai, o ne bendriems tautos interesams,
tai skatins keršto dvasią, o į valdžią ateis
sukti, ambicingi ir principų neturintys žmonės.
Bet juk taip negalėtų nutikti.
Mieli piliečiai,
kreipiuosi į jus kaip prezidentas,
ir pranešu, kad trečiosios kadencijos nesieksiu.
Ką?
-Šaliai reikia jūsų! -Ne.
Kad mūsų jaunoji demokratija būtų sėkminga,
aš tikiu, kad niekam nevalia tarnauti prezidentu ilgiau dviejų kadencijų.
Tikiuosi, būsimi prezidentai paseks mano pavyzdžiu.
O jei būsimas prezidentas nepaseks jūsų pavyzdžiu
-ir kandidatuos trečiąsyk? -Taip, kas tada?
Yra būdų nuo to apsisaugot.
Kongresas gali priimti konstitucijos pataisą, kuri draus tai daryti.
Sumanu.
O jei koks nors šiknius valdžioje, koks nors savimyla bjaurybė,
nutars Konstitucijos nesilaikyt?
Taip.
Kas tada?
Suprantu nerimą, pone, bet siūlau švelninti žodyną.
Atsiprašau, pone Prezidente.
Mane tokie dalykai siutina.
Suprantu. Bet noriu patikinti, net jei tas būsimas prezidentas
pažeistų Konstituciją, tai JAV Kongresas
ir JAV aukšč. teismas jam neleistų taip elgtis.
Taip, teisingai.
O jei Aukščiausiame teisme būtų krūva jam lojalių teisėjų,
o Kongrese sėdėtų bailiai,
kuriems labiau rūpi partija, o ne šalis?
Net neįsivaizduoju, kad gali būti tokių žmonių.
Bet, siekiant garantuoti šio didžiojo eksperimento sėkmę,
siūlau po kiekvienų prezidento rinkimų
-surengti taikų valdžios perdavimą. -Taip.
Pralaimėjęs priima rinkimų rezultatus
ir pasveikina nugalėtoją.
Taip ir turėtų būt.
Nepriimti sąžiningų rinkimų rezultatų gali tik sociopatas.
Pamišėlis!
Toks žmogus gali pakurstyt sukilimą,
užuot susitaikęs su pralaimėjimu.
-Bjaurybė! -Niekšas!
Prezidento postą gali naudoti siekdamas turto sau ir savo šeimai.
Ne.
Jis gali siųsti karius į Amerikos miestus,
terorizuoti ar net žudyti Amerikos piliečius,
arba nukreipti dėmesį nuo to, kad draugavo su pedofilu.
Jis gali pulti universitetus, laisvą spaudą,
nutildyt visus, kas drįsta jį kritikuot.
-Baik, šitaip būt negali. -Čia tau taip atrodo.
Nori pasakyt, kad Prezidentas gaištų laiką
ir bandytų nutildyt visus, kas iš jo juokiasi,
kaip koks peraugęs kūdikis?
Labai peraugęs kūdikis.
Netikiu.
Koks išrinktasis prezidentas šitaip elgtųsi?
Savimi nepasitikintis melagis šiknius, kuris sukčiautų net žaisdamas golfą.
-Kas sukčiautų žaidžiant golfą? -Ligonis!
-Siaubinga. -Kas tas golfas?
Žaidimas, kurį išrado Škotijoje. Labai smagus.
Koks žmogus sukčiautų žaisdamas tą golfą?
-Šiknius! -Ligonis!
O minėjau, kad jo geriausias draugas - pedofilas?
Piliečiai, ramybės. Juk jis kalba hipotetiškai.
Iš tiesų toks niekam tikęs žmogus
niekada nebūtų išrinktas prezidentu.
Aš tik svarstau, p. Prezidente.
Bet jeigu jis būtų korumpuotas aferistas
ir patologinis melagis, manipuliuojantis žmonių baime?
Ar jūs teigiate, kad mūsų elektoratas yra avinų banda,
kurią galėtų paveikti toks niekšas?
Taip, pone Prezidente, kaip tik tai ir teigiu.
Jeigu jie balsuoja už jį, vadinasi, jis jiems patinka. Tai žmonių valia.
Tai kvailystė.
Tai demokratija.
Jei išrinktume tokį bjaurybę, demokratijai būtų galas.
Čia tu bjaurybė!
-Tu ir tu! -Ne, tu! Tu bjaurybė!
-Tu! -Užsičiaupk, kale!
Piliečiai, prašau!
Baikit šitą beprotybę!
Piliečiai!
Tu esi nevykėlis!
-Žmonės! Piliečiai! Liaukitės! -Pilietinis karas.
Maldauju jūsų, tai beprotybė! Piliečiai!
Mums galas.
ROBO REINERIUI ATMINIMUI
Vertė: Ramunas Baksys