ŽIVOT, LARRY I POTRAGA ZA NESREĆOM NEŠTO KAO POVIJEST AMERIKE
Godine 1803. Thomas Jefferson kupio je Louisianu od Napoleona za 15 mil. dolara.
Time je udvostručio površinu SAD-a
po povoljnoj cijeni od 7,2 dolara za 1 km2.
Predsj. Jefferson poslao je Meriwethera Lewisa na zapad
da istraži i opiše novi teritorij.
Lewis je na ekspediciju poveo najboljeg prijatelja Williama Clarka.
Putovanje dugo 13 000 km trebalo je trajati godinama,
no prije samog početka
morali su svladati najveću prepreku od svih.
Lewisovu ženu Mavis.
Dušo! Bože sveti.
Silno si mi nedostajao.
I ti meni. -Drago mi je što si kod kuće!
Imaš novi šeširić? -Izradila sam ga dok te nije bilo.
Lijepo ti stoji. Bravo. -Hvala.
Izvrsno. Prava si šveljica.
Trudim se.
Možeš napraviti što god poželiš, zar ne?
Silno mi nedostaješ. Baš mi nedostaješ.
Znam da te nije bilo,
ali ovdje imamo mnogo posla.
Prije kišne sezone moramo iskopati rupe za zahode.
Moramo uštaviti sve kože od lani koje nismo stigli.
Mnogo je posla. -Da.
Kako je bilo s predsj. Jeffersonom?
Pogodi o čemu svi govore. -O još jednom indijanskom pokolju?
Ne, o kupovini Louisiane.
To je vrlo važno. -Baš.
Reci mi sve o sastanku. Što je rekao?
Pa znaš...
Baš ludo. -Što?
Želi da istražim put do Oregona.
Što? Ti? -Da, zbog Louisiane.
Treba zemljovide i... -Zemljovide?
Želi znati što je kupio.
Tek si došao i već odlaziš?
Znam. Misliš da želim otići? Želim ostati s tobom!
Želim oderati lešine i štaviti kože.
Želim konzervirati voće i kiseliti krastavce.
Bio sam spreman za sve to.
Ideš sâm? Skroz do Oregona?
Ne.
Ne idem. -Imat ćeš društvo?
I Clark ide. On će sa mnom.
William Clark? -Da, William.
I William ide.
Tvoj prijatelj s kojim ideš u ribolov? -Jefferson je tako tražio.
Misliš da želim Clarka?
Cendravac je. Uvijek jadikuje. Ne zna se penjati.
Ima kurje oči. -Kurje oči?
Neprestano se žali na stopala i prste.
Pokušao sam se izvući, dušo.
Ne želim istraživati s Clarkom.
Predsjednik je htio da mapiraš put do Oregona
s najboljim prijateljem Williamom Clarkom?
To je pravi primjer slučajnosti.
S jedne strane, moj najbolji prijatelj.
Nisam ga spomenuo predsj. Jeffersonu, samo je rekao da Clark ide sa mnom.
Ne zna da smo prijatelji.
Oprosti. Tko je sad to?
Williame! -Bok!
Kakvo iznenađenje! -Clark.
Čuo sam da si se vratio. -Jesam.
Dušo, pogledaj. -William Clark.
Razgovarali smo o tebi.
Da. -Kako je Abigail?
Dobro. Baš dobro.
A tvoje kurje oči?
Što? -Kurje oči.
Tvoje kurje oči. -Kurje oči!
Imaš problema. -Dobro su.
Kurje oči su dobro. -Dobro su?
Liječiš ih korom vrbe, zar ne?
Korom vrbe. -Da.
Tako je. Žvačem je.
Trebaš je namazati na kurje oči.
I to radim. Mazao sam i žvakao, a onda je palac napravio ovo.
Mažeš i žvačeš? -Da.
Pravo čudo. -Čudo.
Dobro. Pustit ću vas da lajete.
Imam posla.
Ima posla. -Mnogo rublja za jednu osobu.
Rekao si joj? -Da, jesam.
Slaže se? -Ne, nikako!
Nimalo se ne slaže.
Rekao si Abigail? -Da, jesam.
Što je rekla? -Ne slaže se.
Znam. -Daj.
Idemo. -Moramo ići.
To nije upitno. Idemo.
Idemo. -Dobro.
Uzmi ribički štap. -Hoću.
Imam vabilice i mamce.
A mrežu? -Ne, nemam je.
Uzet ću šešir. -Što?
Šešir. -Odlično.
Na putovanju ćemo se zabavljati.
Zabava. -Loviti ribu.
Ribolov. -I to je sve?
Moramo i malo istraživati.
Da. -Da.
Što to uključuje?
Vjerojatno ćemo otići negdje gdje još nismo bili
i malo razgledavati.
To možemo. -Bez problema.
To je lako.
U Washingtonu si vidio Jeffersona. Kakav je?
Šupak. -Da?
Da. -Čudan tip.
Uvijek juri u Francusku. -Znam.
Što radi ondje?
A mi? Možemo li povesti koju skvo?
Ne smiješ to reći.
To samo oni smiju. -Oni smiju reći skvo?
Mi ne smijemo? -A tipi?
To je u redu. -A wampum?
To je nejasno. -Dobro.
Ovo će biti super izlet. -Super!
Super! -Što je super?
Superveliko breme.
Da. -Moramo ostaviti obitelj
i otići na ovu ludost.
Da. -A ne želimo.
Ali odgovornost koju osjećamo prema našem predsjedniku...
Našem bližnjem. -Tako je.
Služite zemlji. -Da, služimo zemlji.
Znaš što? Moraš se spakirati.
Moram. -Ne.
Imam još nekoliko pitanja.
Williame, predsjednik Jefferson odabrao je tebe za ovu ekspediciju.
Tako je. -Upoznao si predsj. Jeffersona.
Da, jesam. -Kakav je?
Šupak.
Jesi li već istraživao? -Istražujem dok sam živ.
Svako mjesto koje prvi put posjetim zapravo istražujem.
Istražuješ? -Da.
Istražuje otkako je izašao iz maternice.
Promatram. -Pogledaj mu oči.
Da. -Pogledaj kako su široke.
Širokook je. Ima nesputanu radoznalost.
Dok istražujete, sigurno ćete loviti ribu.
Hoćemo. -Da preživimo.
Da preživite? -Ne iz zabave.
Ne iz zabave. -Lovit ćemo ribu da je pojedemo.
Koliko će to trajati?
Ne predugo. -Dvije godine.
Dvije godine? -Ne.
Nema pojma o čemu govori.
Kažeš da će ekspedicija Clarka i Lewisa trajati dvije godine?
Ne Clarka i Lewisa, nego Lewisa i Clarka.
Clarka i Lewisa. Po abecedi. -Molim te.
Mi smo Lewis i Clark. I točka.
Zanimljivo je sagledati to s abecednog stajališta.
Da.
Možeš to sagledati s abecednog stajališta, ali ništa ne znači.
Kao šunka s jajima. -Da.
Jaja su prije po abecedi,
ali zvuči mnogo bolje kad kažeš šunka s jajima.
Ali okus je jednak, bez obzira na redoslijed.
Nitko nas neće pojesti, Clark. -Ali nešto mene ždere.
Ide li još neko s vama?
Ne. -Ne.
Dvije indijanske cure. -Cure?
Idu i Indijanke? -Ali stare su.
Stare indijanske cure? -Da.
Stare, nemoćne.
Nemoćne? -Da.
Kvrgave. -Kvrgave?
Dosta. Zašto s vama šalju dvije skvo?
Ne smiješ to reći.
Ne smijem? Dobro.
Što će one raditi?
Bit će navigatori. -Reći će nam smjer.
Tako je. Tko se snalazi bolje od starih Indijanka?
Tako je. -Imaš pravo.
Žele ih maknuti iz rezervata jer su neugodne oku.
Ne žele ih. -Neugodne oku?
Znaš što? -Ovo me zanima.
Moraš se spakirati.
Moram. Odjeća mi se suši.
Da, dobro. Moraš ići.
Bok. Vidimo se uskoro.
Možeš li vjerovati?
Sve je povjerovala. -Sve.
Baš sve. -Sve. Čak i u kurje oči.
Ne znam što je to.
Nisam ih imao. -A mazanje i žvakanje?
Dođi k meni i razgovaraj s Abigail.
Izvuci me kao što sam ja tebe. -Može.
Odlično. -Naravno.
Idemo k meni. -Dobro.
Kamo ćeš? -A ti?
Svojoj kući. -Ovuda.
Nije. Malo je niže niz put.
Da, ovaj put.
Siguran si?
Mislim.
Na koga mislim? -Mislio sam...
Američka demokracija posebna je jer kandidat može postati predsjednik
čak i ako ne skupi najviše glasova.
Neobično, zar ne?
Zbog razloga koji prkose logici,
oci nacije u Ustav su uključili izborni koledž,
što nije sveučilište.
To nije ni mjesto, nego proces.
Svaka država ima određen broj elektora, koje određuje broj stanovnika.
Zbog tog neobičnog procesa pet puta u povijesti SAD-a
osoba s najviše glasova nije postala predsjednik.
G. 1876. demokrat Samuel J. Tilden
kandidirao se protiv republikanca Rutherforda B. Hayesa.
Izborne je noći nervozni Tilden čekao rezultate izbora u hotelu.
Ovo je odlično. -Hvala.
Odličan govor prihvaćanja mandata. Hvala.
Hvala, guvernere. -A ova rečenica?
Od obala Hudsona do brežuljaka sjevera,
vaši su se glasovi čuli.
Nadam se da ću ga održati. -Hvala.
Seaburn bi mogao biti ministar financija. -Da.
Coleman državni tajnik. -Domišljato.
Nema iskustva s vanjskim poslovima.
Ali možete ga kontrolirati. -Da, tako je.
Znaš o čemu još razmišljam?
Ti bi mogao postati prvi crni član Kabineta.
Upravitelj pošte. -Ne znam što bih rekao.
Divno. -To ćeš biti ti!
Isporučit ću što treba! -Sjajno! Odlično!
Kad smo kod selidbe u Bijelu kuću,
moramo promijeniti madrac.
Neću spavati na odvratnom Grantovom...
Pije i puši u krevetu.
To će riješiti.
Donijeli su novi madrac? -Jesu.
Ne znamo to. Samo će ga okrenuti. Takvi su ti oni.
To je 100 g. prljavštine.
Trebamo posve nove plahte. Tko to plaća?
Ja? -Porezni obveznici.
A selidbu?
Naši su momci spremni.
A davanje napojnice seliteljima? -Napojnice?
Kolika je napojnica?
Katkad nemam sitnoga. Moram im dati dolar.
Nitko neće dobiti dolar.
Bijela kuća je kuća cijelog naroda. Narod plaća.
Ništa neću platiti? -Apsolutno ništa.
To mi se sviđa. -Znam.
Guvernere, imam rezultate izbora.
Glasovalo je 82 posto zemlje. Gotovo cijela nacija.
Najviše glasova, s prednošću od 250 000,
osvojio je guverner Tilden.
Ali...
-Zapalimo!
Gdje su cigare? -To nije sve.
Što? -Molim?
Prema glasovima elektorskog koledža,
Tilden je dobio 184,
a Hayes 185.
Ponovi to. -Što?
Hayes je pobijedio. -Što?
On je predsjednik.
Izgubili ste. -Ne! Pobijedio sam! Pobijedio!
Imam najviše glasova. Koji je vrag elektorski koledž?
Glasujte! -Kakve su to gluposti?
Tako piše u Ustavu. -Ne, nije pošteno!
Pobijedio sam! Kakva je ovo zemlja?
Ovo je demokracija. -Ne, nije!
Dobio sam najviše glasova. Tko je izmislio taj koledž?
Oci jebene nacije? Koji kreteni!
Opalit ću Madisona po njuški! Koji šupak!
Pobjeđuje onaj s najviše glasova.
Isuse! -Guvernere, smirite se.
Koje su nas države zaribale? -Louisiana, Južna Karolina i Florida.
Florida? Koji pušioničari!
Je li sve u redu? -Što ti hoćeš?
Gubi se odavde! Gubi se, smrade!
Zašto uopće imamo elektorski koledž?
Republikanci ne žele donijeti ustavni amandman.
Znaju da bi izgubili svake izbore.
Pušioničari!
Ovo je jedino natjecanje u kojem izgubiš iako si pobijedio!
Izgubio sam!
Izgubio!
Nije pošteno.
Nema smisla.
Moramo raditi na govoru kojim priznajete poraz.
Guvernere, ne!
Nemojte! -Čekajte!
Guvernere, nemojte! -Gospodine!
Nemojte! -Ja sam predsjednik!
Predsjednik sam! -Nemojte se ubiti!
Ne isplati se! -Pobijedio sam!
Velika gospodarska kriza počela je padom burze u listopadu 1929.
Cijene dionica pale su za 50 posto u deset tjedana i odnijele milijarde dolara.
Ljudi su izgubili posao, ušteđevinu i domove.
Financijska propast i visoka nezaposlenost dovele su do očaja.
Samoubojstva su bila česta.
Redovi u pučkim kuhinjama protezali su se ulicama.
Ljudi su bili zahvalni na svakoj milostinji.
No dobro, većina ljudi.
BESPLATNO ZA NEZAPOSLENE
Vijesti! Hoover kaže da je Coolidge kriv!
Čitajte sve o tome! Hoover kaže da je Coolidge kriv!
Zašto se danas čeka?
Pogledaj ti to. Ovom redu nema kraja.
Ludo. -Nevjerojatno.
Grozno.
Ralphe, kako si? Dugo se nismo vidjeli.
Stari! -Imaš cigaretu?
Što radiš?
Razgovaram s Ralphom.
Ma daj. Ne poznaješ ga.
Igrali smo bejzbol. -Nije ti prijatelj. Lažeš.
Ubacuješ se u red razgovorom.
Ne može. -Ne znam što je to.
Pretvaraš se da poznaješ nekoga kako bi se ubacio u red.
Odrasli smo zajedno.
Ubacivati se smiju samo bliski članovi obitelji. Bez bratića.
Tko te imenovao kancelarom ubacivanja?
Moj otac. Umro je. Sad sam ja kancelar.
Tvoj je otac bio seronja, a i ti si.
Prije 20 g. prebio bih te na mrtvo ime.
Kako da ne. Sretno s juhom.
Ne bih ga prebio na mrtvo ime.
Nikoga nisam mogao prebiti, ali zabavno je to reći.
Da, baš je zabavno.
Bilo bi zabavno to reći i učiniti.
Mogu to zamisliti.
Jesi li čuo za Stua Mackeyja?
Ubio se. Skočio je s mosta.
Isuse. Dobro sam ga poznavao. -Ostavio je oproštajno pismo.
Od svih se oprostio. Spomenuo ženu, obitelj, prijatelje.
Martyja, Boba, Mela, Jeffa Salcida.
A je li...
Spomenuo je mene?
Ne bih rekao. Ne.
Nije me spomenuo? -Ne, nije.
Bolje sam ga poznavao od Jeffa Salcida. Zašto me nije spomenuo?
Vidio sam ga prošli tjedan u redu za kruh.
Povjeravali smo se jedan drugome. Otvorio sam mu dušu.
Rekao sam mu kako sam se izvukao iz Velikog rata.
Pretvarao sam se da sam lud.
To si učinio? -Jesam.
Otišao sam i rekao:
Ovo je... Pet godina nisam izašao iz kuće.
Ovo mi je prvi put. Ne mogu se boriti.
Nisam znao da ne primaju imbecile.
Neka to s vojskom ostane među nama.
Ja sam im rekao da sam homoseksualac.
Pametno. -Iako nisam.
To ne moram ni reći. -Zašto si to rekao?
Samo kažem...
Ako ne moraš ni reći, nema razloga da to kažeš.
Katkad, kad nešto ne moraš reći,
moraš to naglasiti kako nitko ne bi ništa rekao.
Dobro. -Nemoj to nikomu reći.
Da si se tako izvukao? -Da.
Naravno. -Dobro.
Ni to ne moram reći? -Evo ga opet.
To je druga misao.
Znaš što želim reći? -Znam.
Nastavite.
Zašto me nije spomenuo u pismu?
Jesam li ga nekako uvrijedio?
Jesi li mu nešto rekao?
Rekao sam da ima lijepu vreću za krumpire.
Što si učinio? -Da.
Nosio je vreću za krumpire. Lijepo mu je stajala.
U usporedbi s drugim vrećama, ta je bila baš lijepa.
Rekao sam da ima zgodnu vreću.
Rekao si da je zgodna? -Mnogi je ne bi mogli nositi.
On je mogao. Dobro mu je stajala. -Nitko to ne želi. Bilo mu je nelagodno.
Pitao sam ga gdje ju je nabavio u slučaju da mi zatreba.
Bio je to kompliment. Pogledaj onu vreću.
Bi li je nosio? Ne bi.
Pogledaj onu. Očajna je. Nikako mu ne stoji.
Sve je relativno. Neke su vreće grozne.
Onda moraju postojati i dobre. Njegova je bila osobito dobra.
Ta je vreća bila privlačna?
U usporedbi s drugima. Samo to.
Znaš što? To nije razlog da nekoga ne spomeneš u oproštajnoj poruci.
Nije pošteno. -Idući. Izvolite.
Hvala.
-Za početak, hvala na juhi.
Nema na čemu. -Smijem li nešto predložiti?
Dobro. -Malo je bljutava.
Dobra je. -Trebala bi malo soli.
Nema soli. -Nema je?
Ne solimo juhu. -Sol obično ide uz juhu.
Prijatelju, prosjaci ne mogu birati. -Ja sam prosjak koji bira.
Hoćeš je vratiti? Mnogi će je pojesti.
Pojest ću juhu.
Dobro onda. -Nastavite.
Dobio si kruh? Ja nisam.
Kruh. Svi ga imaju.
Tko je lošije sreće od mene? -Stu Mackey.
Idem po kruh. -Idući.
Nisam dobio kruh.
Što to radiš?
Ne, samo uzimam kruh.
Moraš stati u red.
Bio sam u redu. -Onda si dobio kruh.
Nisam! -Ti smrdljivi gade!
Ubacuješ se u red! -Ne!
Ubacuješ se! Na kraj!
Ne ide to tako zbog kruha!
Na kraj! -Idi na kraj!
Začepite!
Kako je naporan! Idi na kraj! -Već sam bio u redu.
Idite dovraga! Crknite, prljavi propalice!
Prije 20 g. prebio bih vas na mrtvo ime!
Sjedni! -Prije 20 g. Ne sada.
Ne sada, ali prije 20 g. sam mogao.
Sjedni i gubi se. -Prije 20 g.
Nisi dobio kruh? -Nisam.
U redu je udovica Stua Mackeyja?
Da, Gloria. Baš tužno.
Pitat ću je za pismo. -To nije pametno.
Odmah se vraćam. -Idući.
Gloria.
Bok. -Bok.
Čuo sam za Stua. Moja sućut. -Hvala.
Znala si da će se to dogoditi?
Ne, nisam.
Rekao ti je da je utučen?
Nije. Doimao se sretnim. Kupio je posve novu vreću za krumpir.
Dao sam mu kompliment zbog nje.
Dobro mu je stajala.
Pogledaj ove vreće. Očaj jedan.
Njegova je bila mnogo bolja. -Podsjećaju me na njega.
Druge vreće? -Da.
Sjetiš ga se kad jedeš krumpir?
Znaš što? Bio sam ljubomoran.
Ako mi zatreba vreća za krumpir, htio bih takvu.
Još imaš vreću?
Skočio je u njoj.
Više je nemamo.
Zašto bi skočio u najboljoj vreći za krumpir?
Nikad nećemo doznati. -Stu... Bili smo bliski.
Spominjao me? -Nije.
Nikad? -Rekao je da ste čavrljali.
Rekao mi je kako si se izvukao od rata.
Pretvarao si se da si imbecil.
To je bilo osobno. Nije ti trebao reći.
Razgovarali smo. Bili smo u braku.
Niste baš razgovarali. Nije ti rekao zašto se ubio.
Rekla si da ste razgovarali, da ste bili u braku, ali to ti nije rekao.
Sad se pokušavam prisjetiti lijepih trenutaka.
Negativno je gledao na to da sam glumio imbecila?
Zašto to pitaš? -Napisao je dugo oproštajno pismo.
Pismo.
U njemu je spomenuo mnoge.
Baš mnoge. -Ali mene nije.
Ne, tebe nije.
Pitam se zašto je iz pisma izostavio nekoga poput mene.
Zašto te briga? -Nije pošteno.
Moj je muž skočio s mosta i ubio se,
ali nije pošteno što te nije spomenuo?
Shvaćaš zašto sam povrijeđen.
Baš mi te žao. -Hvala.
Otišli smo s tog mosta.
Gospode. -Da, dobro.
Zaboravi na odlazak. Na odlazak i na most.
Stavimo to iza sebe.
Teško je razmišljati o tome. -Sigurno.
Vrlo je tužno. -Moja iskrena sućut.
Hvala. -Dobro si?
Ne, očajno sam. Nikad nisam bila tako tužna.
Jedva se držim. -Predložit ću ti nešto.
U centru je pučka kuhinja.
Mnogo je bolja od ove. Red je kratak.
Ima izvrsnu kavu.
Idemo onamo na kavu. -Što?
Hajde. Sjest ćemo se i nasmijati.
Ti i ja? -Da.
Larry, tugujem. -Da, samo ti tuguj.
Ne želim ti umanjiti dobro tugovanje.
Ali i tugujući moraju jesti i piti.
Rade sve što i obični ljudi,
ali sporije i sjetnije.
Tugujući su poput običnih ljudi, ali ne hodaju veselo.
Već sam hodao s tugujućima. Vrlo je teško.
Nakon deset minuta tugujući je bio 50 metara iza mene!
Rekao sam mu: Hajde, tugujući! Ubrzaj se! Mrdni se!
Da netugujućem dajem jedan savjet,
rekao bih mu da ne ide planinariti s tugujućim. Zažalit će što je živ.
Larry, reći ću ti vrlo jasno.
Da ne tugujem... -Dobro, nisi.
Da ne tugujem, da sam sama
i da si posljednji čovjek na svijetu,
ne bih išla planinariti s tobom ni na kavu.
Ni na kakvu tekućinu.
Dobro, shvaćam. Teško je odabrati.
Baci novčić. Uzmeš kavu ili...
Začepi, Larry. Idi na kraj jebenog reda.
Dobro.
Znaš što? Uzmi dodatni komad kruha.
Nisam ga dobio. -Na kraj! Nema ubacivanja!
Bio sam ondje. Već sam to odradio.
Na kraj reda! -Bio sam!
Pogledajte ga! Recidivist! -Koji jadnik!
Već sam bio na kraju! -Vječni ubacivač!
Fuj! -Na kraj!
Idi na kraj reda! -Nisu mi dali kruh!
George Washington bližio se kraju drugog mandata.
Iako je Ustav dopuštao neograničen reizbor,
Washington je smatrao da je za zemlju bolje da se povuče.
Time bi sugrađanima dokazao da je predan demokraciji, a ne moći.
Washington je upozorio na uspon političkih frakcija.
Bojao se da će ljudi koji budu glasovali u skladu s odanosti stranci,
a ne u interesu nacije,
potaknuti duh osvetništva.
Prepredeni, ambiciozni i beskrupulozni ljudi preuzet će vlast.
No to se ne može dogoditi.
Dragi moji sugrađani,
stojim pred vama kao vaš predsjednik.
Objavit ću da neću tražiti treći mandat.
Što?
Zemlja vas treba! -Ne.
Kako bi naša nova demokracija bila uspješna,
nijedan čovjek ne smije služiti više od dva predsjednička mandata.
Nadam se da će se budući predsjednici ugledati u mene.
A ako se netko ne ugleda u vas i kandidira se treći put?
Da. Što onda?
Postoji lijek i za to.
Kongres može donijeti ustavni amandman koji bi to zabranio.
Vrlo lukavo.
A ako je u uredu neki seronja, narcisoidni šupak,
koji se ne drži Ustava?
Da!
-Što onda?
Razumijem vašu gorljivost, ali pripazite na izražavanje.
Ispričavam se, g. predsjedniče.
Ali sve mi ovo ide na tintilinić.
Shvaćam. Budite uvjereni u jedno.
Čak i ako taj budući predsjednik prekrši Ustav,
Kongres SAD-a i Vrhovni sud ne bi to dopustili.
Istina. Ima pravo.
A ako su u Vrhovnome sudu samo poslušnici,
a u Kongresu pičkice kojima je stalo više do stranke, nego do zemlje?
Ne mogu pojmiti postojanje takvih ljudi.
Ali kako bismo se pobrinuli za uspjeh našeg velikog pokusa,
predlažem da se nakon svakih predsjedničkih izbora
dogodi mirna predaja moći.
Gubitnik bi prihvatio rezultate izbora
i svesrdno podržao pobjednika.
Tako i treba biti.
Onaj tko ne prihvati rezultate slobodnih i poštenih izbora bio bi sociopat!
Luđak!
Takav čovjek može povesti pobunu
umjesto da prizna poraz.
Koji pušioničar! -Nitkov!
Može iskoristiti mandat da obogati sebe i svoju obitelj.
Ne.
Može poslati vojsku u američke gradove
da teroriziraju i ubijaju američke građane
kako bi skrenuo pozornost s činjenice da je prijatelj pedofila!
Napao bi sveučilišta, slobodu tiska
i utišao sve kritičare.
Ma dajte, to je nemoguće! -To vi mislite.
Želite reći da bi predsjednik uzeo truda
napadati svakoga tko se usudi narugati mu se,
kao da je bebica?
Velika bebica.
Ne mogu to zamisliti.
Koji bi izabrani predsjednik to učinio?
Nesigurni, lažljivi šupak koji vara u golfu.
Vara u golfu. -To je bolesno.
Odvratno. -Što je golf?
Škotska igra. Zabavna je.
Kakav bi čovjek varao u tom golfu?
Šupak! -Bolesnik!
Jesam li rekao da mu je najbolji prijatelj pedofil?
Građani, smirite se. To je samo hipotetski.
U stvarnosti čovjek tako lošeg karaktera
nikad ne bi bio izabran za predsjednika.
Samo nabacujem zamisli, g. predsjedniče.
A što da je duboko iskvaren prevarant,
patološki lažljivac koji iskorištava predrasude drugih?
Želite reći da je naše izborno tijelo skup glupana
koje bi takav nitkov prevario?
Da, g. predsjedniče! Upravo to govorim!
Ako su glasovali za njega, sigurno ga vole. Takva je volja naroda.
To je glupost!
To je demokracija!
Glasovanje za takvog šupka bit će kraj naše demokracije!
Ti si šupak! -Ti si šupak!
I ti! -Ne, ti si!
Ti si! -Začepi, gaduro!
Građani, molim vas.
Prestanite! Ovo je ludo!
Građani!
Ti si kita!
Ljudi! Građani! -Građanski rat.
Molim vas, preklinjem vas. Ovo je ludilo! Građani!
Najebali smo.
U SPOMEN NA ROBA REINERA
Prijevod: Davor Fröbe