- 4 ביולי, 1776 מדינות אמריקה -
ב-1803 רכש תומאס ג'פרסון את לואיזיאנה
מנפוליאון תמורת 15 מיליון דולר, והכפיל את שטחה של ארצות הברית
במחיר מציאה של פחות משבעה דולר לקמ"ר.
הנשיא ג'פרסון הטיל על מריוות'ר לואיס לצאת עם משלחת מערבה
כדי לחקור ולתעד את השטח החדש.
לואיס בחר בחברו הטוב ביותר, ויליאם קלארק,
כשותפו להנהגת המשלחת.
המסע, שאורכו כ-13 אלף קילומטרים, היה צפוי להימשך שנים,
אך לפני שבכלל החלו במסע המפורסם,
היה עליהם להתגבר על המכשול הגדול מכולם,
אשתו של לואיס, מייביס.
מתוק שלי! אוי, אלוהים...
התגעגעתי אליך כל כך.
אלוהים, כמה שהתגעגעתי. -אני כל כך שמחה שחזרת הביתה.
זו מצנפת חדשה? -כן. הכנתי אותה כשלא היית בבית.
הולמת אותך מאוד. עבודה מצוינת. -כן, תודה.
עבודה מעולה. את תופרת מעולה, נכון?
אני משתדלת.
הידיים הקטנות האלה יכולות ליצור כל דבר, נכון?
התגעגעתי אליך כל כך. פשוט התגעגעתי.
אני יודעת שלא היית פה,
אבל מחכה לנו המון עבודה, אוקיי?
צריך לחפור את בורות השירותים לפני שיגיעו הגשמים.
ואל תשכח את כל העורות מהשנה שעברה שצריך לעבד.
לא הגענו לזה אז, אז חייבים עכשיו.
אוי, אלוהים. זו המון עבודה, נכון? -כן.
איך היתה הפגישה עם הנשיא ג'פרסון?
תנחשי על מה כולם מדברים. -עוד טבח של אינדיאנים?
לא. רכישת לואיזיאנה.
זה עניין גדול. -כן, עצום.
תספר לי הכול על הפגישה. מה הוא אמר?
טוב, זה...
זה מטורף, אבל... -מה?
את יודעת, הוא רוצה שאחקור את... את נתיב אורגון.
מה? אתה? -כן. רכישת לואיזיאנה. כן.
הוא צריך מפות והוא... -מפות?
הוא רוצה לדעת מה הוא קנה.
רק עכשיו חזרת הביתה ואתה כבר עוזב שוב?
אני יודע. את חושבת שאני רוצה ללכת? אני רוצה להיות כאן איתך.
ני רוצה להפשיט את הפגרים. אני רוצה לעבד את העורות.
אני רוצה לשמר פירות, להחמיץ מלפפונים.
הייתי לגמרי בעניין. מוכן לעשות את זה.
אתה עושה את זה לבד? אתה הולך לבד לנתיב אורגון?
לא, לא.
לא. -לא. תהיה לך חברה?
קלארק... קלארק... קלארק הולך. קלארק יבוא איתי.
ויליאם קלארק? -כן, כן. ויליאם.
כן, ויליאם בא.
החבר הכי טוב שלך ושותפך לדייג? -ג'פרסון רוצה שקלארק ילך.
אני רוצה את קלארק? -קלארק?
הוא בכיין. הוא מתלונן כל הזמן. הוא מטפס גרוע.
יש לבחור יבלות... -יבלות?
וכל מה שהוא עושה זה, "אוי, הרגל שלי, הבהונות שלי, הבוהן שלי".
עשיתי כמיטב יכולתי להתחמק מזה. זה הכול, מתוקה.
אני לא רוצה לצאת לחקור עם קלארק.
אז הנשיא רצה שאתה תמפה את נתיב אורגון
עם החבר הכי טוב שלך, ויליאם קלארק?
זו ממש ההגדרה של צירוף מקרים.
הנה החבר הכי טוב שלי,
ובלי שבכלל הזכרתי אותו בפני הנשיא ג'פרסון,
הוא אמר, "אני רוצה שוויליאם קלארק ילך איתך". הוא בכלל לא ידע שאנחנו חברים.
סלחי לי. מי זה יכול להיות?
היי, ויליאם! -היי!
אלוהים אדירים, איזו הפתעה. -קלארק.
שמעתי שרק חזרת. -כן.
היי, מתוקה. תראי, תראי. -ויליאם קלארק.
בדיוק דיברנו עליך.
כן. -מה שלום אביגייל?
טוב. היא בסדר. -יופי, יופי.
ואיך היבלות שלך?
מה? המה שלי? -היבלות.
היבלות ברגליים. היבלות שלך. -אה, היבלות.
בעיית היבלות שלך. -כן. מצוין.
היבלות בסדר. -הן בסדר.
אתה משתמש בקליפת הערבה, נכון?
קליפת ערבה. -קליפת ערבה?
כן, ניסיתי את קליפת הערבה. לועסים אותה.
לא, אמורים לשפשף את הקליפה על היבלות.
אני עושה גם את זה. משפשף ולועס, ואז הבוהן פשוט עשתה ככה.
משפשף ולועס? -כן.
זה נס. -זה היה נס.
טוב, אני אשאיר את שניכם לקשקש.
יש לי מטלות לעשות.
מטלות, כן. -הרבה כביסה בשביל אדם אחד.
סיפרת לה? -כן, סיפרתי לה.
היא זורמת? -היא ממש לא זורמת.
לא? -בכלל לא. לא.
סיפרת לאביגייל? -כן, סיפרתי לה.
מה היא אמרה? -לא זורמת.
אה, כן. -כן, אבל בחייך.
הולכים. -חייבים ללכת.
אין פה שום שאלה. אנחנו הולכים.
כן. מעולה. -אנחנו הולכים.
תביא את החכה שלך. -ברור.
כן, כן. -יש לי את כל סוגי הפיתיונות.
ומה לגבי רשת? יש לך רשת? -לא, אין לי רשת.
אשתמש בכובע שלי. -מה?
אשתמש בכובע שלי. -נהדר.
אז כל הטיול הזה יהיה פשוט לעשות חיים.
לעשות חיים. -לדוג.
לדוג. -וזהו, נכון?
אתה יודע, נצטרך לבצע קצת מחקר.
כן. -כן.
מה זה בכלל מצריך?
אני מניח שצריך ללכת למקום שלא היית בו בעבר,
ואתה מסתכל מסביב.
נוכל לעשות את זה. -כן, קלי קלות.
זה לא כל כך קשה. -זה קל, כן.
היית בוושינגטון. -כן.
פגשת את ג'פרסון. איך הוא?
מניאק. -באמת?
כן. -הוא טיפוס מוזר.
הוא תמיד בורח לצרפת. -כן.
מה יש לו לחפש בצרפת?
היי, ומה איתנו? נוכל להביא אינדיאניות?
כבר אסור להגיד "אינדיאניות".
רק להן מותר להגיד את זה. -להן מותר.
כן, לנו אסור. -אוהל טיפי?
נראה לי שטיפי זה סבבה. -חרוזי וואמפום? מותר להגיד?
זה שטח אפור. -לא משנה.
הטיול הזה יהיה אדיר. -כל כך אדיר.
כל כך אדיר! -מה יהיה כל כך אדיר?
נטל... זה פשוט נטל אדיר...
כן. -לעזוב את המשפחות שלנו
ולצאת לדבר המטורף הזה.
כן. -אנחנו לא רוצים ללכת.
אבל האחריות שאנו חשים כלפי הנשיא...
הנשיא והזולת. -כלפי הזולת...
שירות למען המולדת. -שירות למען המולדת, בדיוק כך.
יודע מה? אתה צריך לארוז, לא?
כן. -לא, לא, לא.
יש לי רק עוד כמה שאלות.
אז, ויליאם, הנשיא ג'פרסון בחר בך לצאת למסע הזה.
הוא בחר. -אז פגשת את הנשיא ג'פרסון?
כן, כן. -ואיך הוא?
הוא מניאק.
חקרת פעם משהו בעבר? -אתה חוקר מעצם היותך חי.
כי אני חוקר כל מקום שלא הייתי בו בעבר.
אתה חוקר אותו? -כן.
מאז שהוא יצא מהרחם, הוא חוקר.
אני מתבונן. -תראי את העיניים שלו.
כן. -תראי את המבט המשתאה...
הוא טיפוס עם מבט משתאה. יש לו סקרנות אינסופית.
ובזמן שאתם עושים את זה, אני מניחה שתלכו לדוג.
כן. -כן. דיג הישרדות.
נכון, נכון. -אה, הישרדות.
לא דיג בשביל הכיף. -לא, לא, לא.
אנחנו לא דגים בשביל הכיף.
בטח. -אנחנו דגים כדי לאכול.
אז כמה זמן כל הסיפור הזה ייארך?
זה לא... לא הרבה זמן. -כמה שנים.
רגע, כמה שנים? כמה שנים? -לא.
הוא לא יודע על מה הוא מדבר, אוקיי?
אתה אומר לי שהמשלחת הזו של קלארק ולואיס
תארך כמה שנים? -המה?
זה לא קלארק ולואיס. זה לואיס וקלארק.
לא, זה קלארק ולואיס. לפי הא"ב. -בחייך.
אנחנו לואיס וקלארק. זהו זה.
זה דווקא מעניין להסתכל על זה לפי סדר אלפביתי.
כן.
אתה יכול להסתכל על זה לפי סדר אלפביתי, אבל זה לא הופך את זה למעניין.
זה כמו נקניק וביצים. -נכון.
ב' קודמת לנ' באלפבית,
ועדיין זה נשמע הרבה יותר טוב כשאתה אומר נקניק וביצים.
ועדיין יש לזה אותו טעם, בין אם זה נקניק וביצים או ביצים ונקניק.
אף אחד לא אוכל אותנו, קלארק. -משהו בהחלט אוכל אותי מבפנים.
יש עוד מישהו שיוצא איתכם לטיול הזה?
לא, לא, לא. -לא.
כמה בחורות אינדיאניות. -בחורות?
נשים אינדיאניות הולכות? -אבל הן זקנות.
אינדיאניות זקנות? -אינדיאניות זקנות, כן.
זקנות ותשושות. -כן.
תשושות? -כן.
מקומטות. -מקומטות.
תעצרו, תעצרו, תעצרו. למה שישלחו איתכם אינדיאניות?
אסור להגיד "אינדיאניות".
אסור להגיד? אוקיי. -לא.
מה הן כבר יעשו?
הן ינווטו. -אנחנו צריכים הכוונה.
הכוונה. מי יודע טוב יותר מנשים אינדיאניות זקנות?
נכון. -אתה צודק.
חוץ מזה, רוצים להעיף אותן מהשמורה כי הן מפגע חזותי.
לא באמת רוצים אותן. -מפגע חזותי?
יודעת מה? -אני כל כך סקרנית לגבי זה.
אתה צריך לארוז. לא?
נכון. יש לי בגדים על החבל.
כן. אוקיי. אתה חייב לזוז.
בסדר. נתראה עוד דקה.
אתה מאמין? -אתה מאמין?
היא קנתה את כל הסיפור. -את כולו.
את כולו. -הכול. עם היבלות.
אין לי מושג מה זה יבלת. -היבלות.
בחיים לא היתה לי יבלת. -נו, ומה לגבי השפשוף והלעיסה?
היי, תקשיב, אולי תבוא אליי הביתה לדבר עם אביגייל
כדי שגם אני אצא נקי כמוך? -כן.
מעולה. -כן, בטח.
קדימה, נלך אליי הביתה. -אוקיי.
לאן אתה הולך? -לאן אתה הולך?
אל הבית שלי. -כן, זה מכאן.
לא, זה לא. זה ממש בהמשך השביל.
כן, השביל ההוא.
אתה בטוח?
אני חושב שכן.
על מה חשבתי? חשבתי... -חשבתי שזה...
- אנחנו, העם -
הדמוקרטיה שלנו שונה מאחרות בכך שמועמד יכול להיבחר לנשיאות
גם אם הוא לא קיבל את רוב הקולות.
מוזר, לא?
מסיבות שנוגדות כל היגיון,
האבות המייסדים קיבעו בחוקה את "חבר האלקטורים"
שעל אף שמו המבלבל, הוא לא אוניברסיטה.
הוא אפילו לא מקום, אלא תהליך
שבו לכל מדינה יש מספר מסוים של אלקטורים שנקבע לפי גודל האוכלוסייה שלה.
בגלל ההליך המוזר הזה, חמש פעמים בהיסטוריה של ארצות הברית,
המנצח בהצבעה הכללית הפסיד את הנשיאות.
ב-1876, הדמוקרט סמואל ג'יי טילדן
רץ נגד הרפובליקני רתרפורד בי הייז.
בליל הבחירות, טילדן המתוח המתין לתוצאות בחדר המלון שלו.
זה מבריק. -תודה לך.
איזה נאום קבלת נשיאות מבריק. תודה.
תודה לך, המושל. -מה לגבי השורה הזאת?
"מחופי ההדסון ועד לגבעות המשתפלות של מחוז הצפון,
הקולות שלכם נשמעו". -"נשמעו".
נקווה שאזכה לשאת את הנאום הזה. -תודה לך, אדוני.
אני חושב על סיברן למשרד האוצר. -כן.
קולמן למשרד החוץ. -זה יצירתי.
אין לו ממש ניסיון בענייני חוץ, אבל...
לא, אבל אתה יכול לשלוט בו. -כן, לחלוטין.
כן. -אני אגיד לך על מה עוד אני חושב.
אני חושב למנות אותך לחבר הקבינט השחור הראשון בהיסטוריה.
שר הדואר. אתה, אדוני. -אני לא יודע מה לומר.
נפלא. -אתה, אדוני!
אני אספק את הסחורה. -תספק את הסחורה. אני מת על זה.
רק המחשבה על המעבר לבית הלבן,
נהיה חייבים להחליף את המזרן.
גרנט, אני לא מתכוון לישון על המזרן המגעיל שלו...
הוא שותה, הוא מעשן במיטה. -כן.
אני די בטוח שהם יטפלו בזה.
הם יביאו מזרן חדש? -בהחלט.
אנחנו לא יודעים את זה. יודעים מה הם יעשו? הם יהפכו את המזרן. זה מה שהם יעשו.
זה כמו 100 שנים של גועל נפש.
אנחנו חייבים להשיג סדינים חדשים לחלוטין. מי משלם על זה?
אני משלם? -משלמי המסים.
ומה לגבי המעבר עצמו?
האנשים שלנו כבר שם, מוכנים לעשות את זה.
ומה לגבי טיפ למובילים כשהם...? -טיפ?
איזה טיפ נותנים לבחורים האלה?
לפעמים אין לך כסף קטן. אתה חייב לתת להם דולר.
אנחנו לא נותנים דולר.
כל העניין הזה של הבית הלבן, זה הבית של העם. העם משלם.
אז אני לא משלם על כלום? -אתה לא משלם על שום כלום.
אני אוהב איך שזה נשמע. -כן, כן.
המושל, יש לי את תוצאות הבחירות.
שמונים ושניים אחוזים מהמדינה הצביעו, כמעט אומה שלמה.
המנצח בהצבעה הכללית, בפער של 250 אלף קולות,
הוא המושל טילדן.
אבל...
-זמן להדליק סיגר.
בואו נמצא משהו. -יש המשך.
מה אמרת? -מה?
ההצבעה של חבר האלקטורים...
מאה שמונים וארבעה לטילדן,
מאה שמונים וחמישה להייז.
תגיד שוב. -מה?
הייז ניצח. -רגע, מה?
הוא הנשיא.
הפסדת. -לא, לא! אני ניצחתי, אני ניצחתי!
יש לי את רוב הקולות. מה זה לעזאזל חבר אלקטורים?
תעשו הצבעה חוזרת! -איזה סוג של בולשיט זה?
זה בחוקה. -לא, לא, לא! זה לא הוגן. זה לא הוגן.
ניצחתי! ניצחתי! איזו מין מדינה זו?
זו דמוקרטיה. -לא, זו לא דמוקרטיה!
אני קיבלתי את רוב הקולות. מי המציא את זה, את חבר האלקטורים הזה?
האבות המייסדים המזדיינים? חבורת אידיוטים!
מדיסון, הייתי רוצה לתת לו אגרוף לפנים. המניאק הזה!
האדם עם הכי הרבה קולות מנצח!
אלוהים אדירים! -המושל, בבקשה תירגע.
אילו מדינות דפקו אותנו? -לואיזיאנה, דרום קרוליינה ופלורידה.
פלורידה! מוצצי זרגים!
הכול בסדר? -מה לעזאזל אתה רוצה?
עוף מפה! עוף החוצה, חנפן עלוב!
למה בכלל יש לנו חבר אלקטורים?
כי הרפובליקנים לא יעבירו תיקון לחוקה,
כי הם יודעים שהם יפסידו בכל מערכת בחירות!
מוצצי הזרגים האלה!
זו התחרות היחידה בעולם שבה אם אתה מנצח, אתה מפסיד!
אתה מפסיד! אתה מפסיד!
אתה מפסיד!
זה לא הוגן.
זה לא הגיוני.
אנחנו צריכים לעבוד על נאום ההפסד שלך.
המושל! לא! -המושל!
לא, לא, לא! -חכה! חכה! חכה!
אוי, לא! המושל, לא! חכה! -אדוני!
המושל! לא! -אני הנשיא!
אני הנשיא! -אל תהרוג את עצמך!
המושל, זה לא שווה את זה! -ניצחתי, ניצחתי, ניצחתי! אני הנשיא!
- הבורסה לניירות ערך של ניו יורק -
השפל הגדול החל עם קריסת הבורסה באוקטובר 1929.
מחירי המניות צנחו ב-50 אחוזים בעשרה שבועות, ומחקו הון בשווי מיליארדים.
אנשים איבדו את מקומות העבודה שלהם, את חסכונות החיים שלהם ואת בתיהם.
חורבן פיננסי ואבטלה גואה הובילו לייאוש נרחב,
והתאבדויות הפכו לתופעה נפוצה.
התורים לבתי תמחוי השתרעו על פני בלוקים שלמים.
אנשים היו אסירי תודה על כל נדבה שיכלו לקבל.
טוב, רוב האנשים.
- חינם למובטלים -
מבזק! מבזק! הובר אומר שזה השפל של קולידג'!
קראו הכול על זה! הובר אומר שזה השפל של קולידג'!
מה מעכב את התור היום? -קראו הכול על זה!
תראה את זה. אין סוף לתור הזה, אתה יודע?
זה מטורף. כן. -לא ייאמן.
נורא.
היי, ראלף. מה המצב, בנאדם? עבר הרבה זמן.
היי, חבר. -יש לך סיגריה ספייר?
מה אתה עושה?
אני מנהל שיחה עם חבר שלי, ראלף.
תעשה לי טובה. אתה בקושי מכיר את הבחור הזה.
שיחקנו בייסבול ביחד. -הוא לא חבר שלך. אתה משקר.
אתה נדחף בעזרת שיחה.
אל תעשה את זה. -אני אפילו לא יודע מה זה אומר.
זה כשאתה מעמיד פנים שאתה מכיר מישהו ממש טוב
כדי שתוכל להשתחל לתור. -גדלנו ביחד.
רק למשפחה גרעינית מותר להידחף בעזרת שיחה. אפילו לבני דודים אסור.
מי מינה אותך לנשיא לענייני הידחפות בשיחה?
אבא שלי. והוא מת. ועכשיו אני הנשיא החדש.
אבא שלך היה חרטטן. וגם אתה חרטטן.
לפני 20 שנה הייתי מפרק אותך במכות.
כן, בטח. בהצלחה עם המרק. -עוף לסוף התור!
לא באמת הייתי מפרק אותו במכות.
אני לא יכול לפרק אף אחד במכות, אבל כיף להגיד את זה.
זה נכון. -באמת כיף להגיד את זה.
היה נחמד להיות מסוגל לומר את זה וגם לגבות את זה במעשים, אתה יודע?
למעשה, אני יכול לדמיין את זה. אני יכול לדמיין את זה.
דרך אגב, שמעת על סטו מאקי?
הוא התאבד. קפץ מגשר.
אלוהים אדירים. הכרתי אותו היטב. -כן, הוא השאיר מכתב התאבדות,
נפרד מכולם, הזכיר את אשתו, המשפחה, חברים קרובים.
מרטי, בוב, מל, ג'ף סלסידו.
הוא...?
הוא הזכיר אותי?
אני חושב שלא. לא.
הוא לא הזכיר אותי? -לא, הוא לא.
הכרתי אותו הרבה יותר טוב מאשר ג'ף סלסידו. מעניין למה הוא לא הזכיר אותי.
ראיתי אותו בשבוע שעבר. היינו בתור ללחם ביחד.
סיפרנו הרבה סודות אחד לשני, אוקיי? נפתחתי בפניו.
סיפרתי לו איך יצאתי מהמלחמה הגדולה...
באמת? -כשהעמדתי פנים שאני משוגע.
עשית את זה? -כן.
נכנסתי לשם ואמרתי,
"לא יצאתי מהבית כבר חמש שנים.
זו הפעם הראשונה. אני לא יכול להילחם באף אחד. אני..." כן.
לא ידעתי ש"רפה שכל" זו ממש קטגוריה. היא כן?
דרך אגב, בוא נשמור את עניין הצבא בינינו.
אני סיפרתי להם שאני הומוסקסואל. ככה אני יצאתי.
חכם. -כן. זאת אומרת, אני לא, אתה יודע.
כלומר, זה מובן מאליו. -אז למה אמרת את זה?
טוב, אני פשוט אומר...
נראה לי שאם זה מובן מאליו, אין ממש סיבה להגיד את זה.
לפעמים כשזה מובן מאליו,
אתה פשוט חייב להגיד שזה מובן מאליו רק כדי לוודא שאף אחד לא יגיד את זה.
נכון. -אל תספר לאף אחד שזה מה שעשיתי.
כדי לצאת מהצבא. -בדיוק.
בטח. -כן.
זה גם מובן מאליו, נכון? -עוד הפעם.
זו מחשבה נפרדת.
אתה מבין מה אני אומר? -בטח.
תתקדם בתור.
אני פשוט לא מבין למה לא הוזכרתי במכתב.
יכול להיות שהעלבתי אותו איכשהו?
אמרת לו משהו?
טוב, אני החמאתי לו על שק תפוחי האדמה שלו.
מה עשית? -כן.
הוא לבש שק תפוחי אדמה וחשבתי שזה הולם אותו מאוד.
בהשוואה לשקי תפוחי אדמה אחרים, זה היה שק תפוחי אדמה ממש יפה.
אז אמרתי, "היי, יופי של שק תפוחי אדמה".
אמרת לו שזה יפה? -להרבה אנשים זה לא מתאים.
לוו זה התאים. הוא נראה טוב בזה.
אף אחד לא מנסה להיראות טוב בשק תפוחי אדמה. ברור שזה הביך אותו.
שאלתי אותו מאיפה הוא השיג את שק תפוחי האדמה,
למקרה שאני אצטרך להשיג אחד.
זו היתה מחמאה. תסתכל על שק תפוחי האדמה הזה.
היית לובש אותו? לא.
תסתכל על השק הזה, הוא נורא. הוא נראה איום ונורא בזה.
הכול יחסי. יש שקי תפוחי אדמה נוראיים.
חייבים להיות שקי תפוחי אדמה טובים. שלו היה שק תפוחי אדמה מוצלח במיוחד.
אתה אומר "שק תפוחי אדמה אטרקטיבי".
בהשוואה לאחרים. זה כל מה שאני אומר.
יודע מה? בלי קשר, זו לא סיבה לא להזכיר מישהו במכתב התאבדות.
זה פשוט לא הוגן. -הבא בתור. בבקשה.
תודה לך.
-ראשית, תודה על המרק.
בבקשה. -מותר לי להציע הצעה?
אוקיי. -הוא קצת תפל.
המרק בסדר גמור. -לא יזיק לו קצת מלח.
כן, אין מלח. -אין מלח?
אנחנו לא ממליחים את המרק. -בדרך כלל במקום שבו יש מרק, יש גם מלח.
היי, חבר. קבצנים לא יכולים להיות בררנים. -אתה יודע מה? אני קבצן בררן.
אתה רוצה להחזיר את המרק? יש כאן אחרים שיאכלו אותו.
אני אוכל את המרק.
אוקיי. -תתקדם בתור.
היי, קיבלת לחם? אני לא קיבלתי לחם.
לחם, לחם, לחם! כולם קיבלו לחם.
אתה מכיר מישהו עם מזל גרוע יותר משלי? -סטו מאקי.
אני הולך להביא לחם. -הבא בתור!
לא קיבלתי לחם. -היי!
היי, מה אתה עושה?
לא, לא, לא. אני פשוט לוקח חתיכת לחם.
צריך לעמוד בתור כדי לקבל לחם.
אבל כבר הייתי בתור. -כבר קיבלת לחם.
לא קיבלתי לחם. -בן זונה רמאי!
אתה נדחף בתור. -אני לא נדחף.
נדחף בעזרת שיחה. עוף לסוף התור. -לא הולכים לסוף התור בשביל לחם.
לסוף. לסוף התור. -עוף לסוף.
תשתקו! תשתקו.
זה מעצבן! תחזור לתור. -כבר הייתי בתור המטומטם הזה, אוקיי?
לכו לעזאזל! תתפגרו! כל החבורה שלכם, קבצנים מטונפים!
לפני 20 שנה, הייתי מפרק את כולכם במכות.
כן? שב בשקט! -כן, לפני 20 שנה. לא עכשיו.
לא עכשיו. אבל יכולתי לפני 20 שנה.
תתיישב או שתעוף מכאן. -כן, לפני 20 שנה.
לא קיבלת לחם? -לא.
היי, זאת אלמנתו של סטו מאקי בתור?
כן. גלוריה. ממש עצוב.
אני אשאל אותה על המכתב ההוא. -זה לא נשמע כמו רעיון טוב.
אני כבר חוזר. -הבא בתור!
גלוריה.
היי. -היי.
שמעתי על סטו. אני כל כך מצטער. -תודה לך.
היה לך מושג שזה עומד לקרות?
לא היה לי מושג.
הוא אמר לך אי פעם שהוא בדיכאון או משהו?
לא. הוא נראה כל כך מאושר. הוא בדיוק קנה שק תפוחי אדמה חדש לגמרי.
את יודעת, החמאתי לו על שק תפוחי האדמה.
חשבתי שהוא נראה נהדר בזה.
כשמסתכלים על כמה מהשקים האחרים פה, אין על מה לדבר.
שלו היה הרבה יותר טוב. -זה מזכיר לי אותו כל כך.
שקי תפוחי אדמה אחרים? -כן.
את חושבת עליו בכל פעם שאת אוכלת תפוח אדמה?
את יודעת מה? קצת קינאתי.
למקרה שאני אצטרך שק תפוחי אדמה, הייתי רוצה להשיג אחד כזה.
יש לך עדיין את שק תפוחי האדמה?
הוא קפץ בתוך השק.
אין לנו אותו יותר.
למה שמישהו יקפוץ בתוך השק הכי טוב שלו?
כנראה שלא נדע לעולם. -סטו... את יודעת, היינו קרובים.
הוא דיבר עליי אי פעם? -לא.
אף מילה? -הוא סיפר לי שדיברתם קצת.
למשל, הוא עדכן אותי איך התחמקת מלחימה במלחמה
כשהעמדת פנים שאתה רפה שכל.
זה היה עניין אישי. הוא לא היה צריך לספר לך את זה.
חלקנו דברים, לארי. היינו נשואים.
טוב, לא חלקתם עד כדי כך. הוא לא סיפר לך למה הוא התאבד.
אני פשוט אומר, אמרת שחלקתם המון והכול, הייתם נשואים, אבל את זה הוא לא חלק.
אני רק מנסה לזכור את הזמנים הטובים כרגע.
היית אומרת שהיתה לו דעה שלילית עליי כי העמדתי פנים שאני רפה שכל?
למה שתשאל את זה? -כי הוא כתב מכתב התאבדות ארוך,
לפי מה שאני מבין.
המכתב.
הוא הזכיר במכתב הרבה אנשים שאני מכיר.
המון אנשים. -אבל לא אותי.
לא, הוא לא הזכיר אותך.
ואני רק תוהה, למה להשמיט בחור כמוני ממכתב כזה?
למה אכפת לך? -כי זה לא הוגן.
אז בעלי קופץ מגשר ומתאבד,
אבל העובדה שהוא השמיט אותך מהמכתב היא מה שלא הוגן?
את יכולה להבין איך הרגשות שלי נפגעו מזה.
אני כל כך מרחמת עליך. -תודה לך.
בכל מקרה, מים שעברו תחת הגשר.
אוי, אלוהים. -כן. אוקיי.
תשכחי ממים. ותשכחי ממים ומגשרים.
פשוט... בואי נשאיר את זה מאחורינו.
באמת קשה לחשוב על זה. -אני מניח שכן. אני מניח שכן.
אני עצובה מאוד. -אני באמת, באמת מצטער. באמת מצטער.
תודה לך. -ואת בסדר?
לא. אני מרגישה נורא. אף פעם לא הייתי כל כך עצובה.
אני בקושי מצליחה להחזיק את עצמי. -תני לי להציע לך משהו, אוקיי?
יש בית תמחוי במרכז העיר.
בהרבה יותר טוב מזה. התורים שם קצרים מאוד.
יש להם קפה מעולה.
בואי נלך לשם ונשתה קצת קפה. -מה?
בואי. נשב, נצחק קצת.
אני ואתה? -כן.
לארי, אני... אני באבל. -כן, כן, ברור. תתאבלי, תתאבלי בכיף.
חלילה לי מלהפריע לאבל טוב.
אבל, את יודעת, אבלים חייבים לאכול ולשתות.
אבלים עושים כל מה שאדם רגיל עושה,
אבל הם עושים את זה בצורה איטית וקודרת יותר.
אבלים הם כמו אנשים רגילים,
רק שהם צועדים בצורה פחות קופצנית.
כבר הלכתי עם אבלים בעבר וזה באמת קשה.
אחרי עשר דקות,
הסתובבתי, והאבל היה במרחק 50 מ' מאחוריי.
אמרתי, "קדימה, אבל, תדביק את הקצב. בחייך. תזוז, אבל!"
אם הייתי צריך לתת עצה אחת לאדם שהוא לא באבל, היא היתה,
אל תצא לטיול רגלי עם אבל, כי אתה תצטער על זה כל החיים.
לארי, תקשיב, תן לי להבהיר את זה היטב, אוקיי?
אם לא הייתי באבל... -אוקיי, את לא באבל.
אם לא הייתי באבל, אם הייתי רווקה
ואתה היית הגבר האחרון על כדור הארץ,
לא הייתי יוצאת איתך לשום טיול או שותה איתך קפה...
כן. -או שום נוזל אחר.
אוקיי, הבנתי. זה מצב של 50-50.
יש לך הטלת מטבע, את מקבלת את הקפה, את לא מקבלת את ה...
תסתום את הפה, לארי. עוף לסוף התור המזויין.
אוקיי.
אוי, היי! את יודעת מה? תוכלי לארגן לי חתיכת לחם?
כי לא קיבלתי שום לחם. -לסוף התור. תפסיק להידחף בעזרת שיחה.
הייתי בסוף התור. כבר עשיתי את סוף התור.
לסוף התור. -הייתי בסוף התור.
תסתכלו עליו! עבריין סדרתי! -הבחור המזדיין הזה.
עשיתי כבר את סוף התור! -נדחף בעזרת שיחה כרוני!
בוז! -לסוף התור!
לסוף התור המזויין! -הם לא נתנו לי לחם!
ג'ורג' וושינגטון התקרב לסיום כהונתו השנייה.
ואף שהחוקה אפשרה בחירה מחדש ללא הגבלה,
וושינגטון חשב שיהיה עדיף עבור המדינה שהוא יפנה את מקומו,
וכך יוכיח לאזרחים
שמחויבותו היא לדמוקרטיה ולא לכוח.
וושינגטון גם הזהיר מפני עלייתם של פלגים פוליטיים.
הוא חשש שאם אנשים יצביעו
מתוך נאמנות מפלגתית במקום למען האינטרס המשותף של האומה,
הדבר עלול לעודד רוח של נקמנות, שתוביל לעלייתם של אנשים ערמומיים,
שאפתנים ונטולי עקרונות שיתפסו את מושכות השלטון.
אבל זה הרי לא יכול לקרות.
אזרחים יקרים,
אני עומד בפניכם היום כנשיאכם
כדי להודיע שלא אכהן בקדנציה שלישית.
מה?
המדינה שלך זקוקה לך! -לא.
כדי להבטיח את הצלחת הדמוקרטיה הצעירה שלנו,
אני מאמין שאיש לא צריך לכהן יותר משתי קדנציות כנשיא.
ואני מקווה שנשיאים עתידיים ילכו בעקבותיי.
ומה אם איזה נשיא עתידי לא ילך בעקבותיך
וירוץ לקדנציה שלישית? -כן. ואז מה?
יש לזה פתרונות.
הקונגרס יכול להעביר תיקון לחוקה שיאסור זאת.
חכם מאוד.
מה אם יהיה איזה חרא בתפקיד, איזה מניאק נרקיסיסט
שלא יכבד את החוקה?
כן!
כן. -מה אז?
אני מבין את הלהט שלך, אדוני, אבל אולי תוכל למתן את השפה בה אתה משתמש.
אני מתנצל, אדוני הנשיא.
פשוט העניין הזה ממש מקפיץ לי את הפיוז, אתה יודע.
אני מבין. אבל הסר דאגה מליבך, אפילו אם הנשיא העתידי הזה
יפר את החוקה, אז הקונגרס של ארצות הברית
ובית המשפט העליון של ארצות הברית לא יאפשרו זאת.
זה נכון. זה נכון.
אבל מה אם בית המשפט העליון יהיה מורכב מחבורת יס-מנים
והקונגרס הוא חבורה של פחדנים
שאכפת להם מהמפלגה יותר מאשר מהמדינה?
אני לא מסוגל אפילו לדמיין את קיומם של אנשים כאלה.
אך כדי להבטיח את הצלחתו של הניסוי הגדול הזה,
אני מציע שאחרי כל בחירות לנשיאות,
תהיה העברה מסודרת ובדרכי שלום של השלטון... -כן, כן.
שבה המפסיד יקבל את תוצאות הבחירות
ויביע תמיכה מלאה ובלתי מסויגת במנצח.
כפי שצריך להיות.
כל מי שלא יקבל את תוצאותיהן של בחירות חופשיות והוגנות הוא סוציופת.
מטורף!
אדם כזה יכול אפילו להצית מרד
במקום להודות שהוא הפסיד.
איזה מוצץ זרגים! -נבל!
הוא יוכל להשתמש בנשיאות כדי להעשיר את עצמו ואת משפחתו.
לא, לא.
הוא יוכל לשלוח כוחות צבא לערים אמריקאיות
כדי לזרוע טרור ואפילו להרוג אזרחים אמריקאים,
והכול כדי להסיח את הדעת מהעובדה שהוא חבר הכי טוב של פדופיל!
הוא יוכל לתקוף אוניברסיטאות, אפילו את העיתונות החופשית,
ולהשתיק כל מי שיעז למתוח עליו ביקורת.
בחייכם! זה בחיים לא יקרה. -זה מה שאתה חושב.
האם אתה רומז שהנשיא יבזבז את זמנו
כדי להתחשבן עם כל מי שמעז ללעוג לו,
כאילו הוא היה תינוק מגודל?
תינוק מגודל.
אני לא רואה את זה קורה.
איזה נשיא שנבחר כחוק יעשה דבר כזה?
חרא שקרן וחסר ביטחון, שאפילו ירמה בגולף.
הוא ירמה בגולף! -חולה! זה חולני.
זה נתעב. -מה זה גולף?
זה משחק שהמציאו בסקוטלנד. הוא די כיפי.
איזה מין אדם ירמה במשחק הגולף הזה?
מניאק! -אדם חולה!
והזכרתי שהוא חבר הכי טוב של פדופיל?
בבקשה, אזרחים, הירגעו. הוא מדבר רק באופן היפותטי.
במציאות, אדם בעל אופי כה עלוב
לעולם לא ייבחר לנשיאות מלכתחילה.
אני רק זורק פה רעיונות, אדוני הנשיא.
אבל מה אם הוא היה נוכל מושחת לחלוטין,
שקרן פתולוגי שמנצל את המניעים הגזעניים והדעות הקדומות של אנשים?
האם אתה מניח שציבור הבוחרים שלנו הוא אוסף של פתאים
שייגררו אחרי נבל כזה?
כן, אדוני הנשיא, זה בדיוק מה שאני מניח!
אם הם הצביעו לו, הם בטח אוהבים אותו. זה רצון העם.
זו טיפשות.
זו דמוקרטיה!
הצבעה למניאק כזה תביא לסופה של הדמוקרטיה שלנו.
אתה מניאק! -את מניאקית!
אתה ואתה! -לא, את! את!
אתה! -תשתקי, כלבה!
אזרחים, בבקשה!
עצרו! זה שיגעון!
אזרחים!
אתה אפס! כן!
אנשים! אזרחים, עצרו! -מלחמת אזרחים.
אני מפציר בכם, אני מתחנן בפניכם, זה שיגעון! אזרחים!
נדפקנו.
- לזכרו של רוב ריינר -
תורגם על ידי: Yfat Shafir