I 1803 købte Thomas Jefferson det såkaldte Louisiana-territorium -
- af Napoleon for 15 millioner dollar og fordoblede USA's størrelse -
- til den gode pris af syv dollar per kvadratkilometer.
Præsident Jefferson gav Meriwether Lewis til opgave at drage mod vest -
- for at udforske og dokumentere det nye territorium.
Lewis gjorde sin bedste ven, William Clark, til medleder af ekspeditionen.
Rejsen på 13.000 km forventedes at vare flere år -
- men før de kunne begynde deres berømte rejse -
- skulle deres største forhindring overvindes.
Lewis' kone, Mavis.
Skat! Åh! Hvor har jeg savnet dig.
- I lige måde. - Jeg er så glad for, at du er hjemme!
- Er det en ny kyse? - Ja, jeg lavede den, mens du var væk.
Den klæder dig. Hvor er du dygtig. Du er så god til at sy.
Jeg gør mit bedste.
Du kan lave alt, hvad du går i gang med, ikke?
Jeg har sådan savnet dig. Det har jeg altså.
Jeg ved godt, du har rejst meget, men vi har altså meget at lave her.
Der skal graves huller til latrinerne, før regnen kommer.
Så er der alle de skind, vi skal garve, som vi ikke nåede sidste år.
Der er nok at tage fat på. Nå, men hvordan gik mødet med præsident Jefferson?
- Gæt, hvad alle taler om. - Endnu en massakre på indianere?
Nej. Louisiana-købet.
- Det er virkelig stort. - Ja. Kæmpestort.
Fortæl mig om mødet. Hvad sagde han?
- Ja, altså ... Det er skørt, men ... - Hvad?
Han vil have mig til at udforske de nordvestlige områder.
- Hvad? Dig? - Ja, Louisiana-købet.
Han skal bruge kort. Han vil jo gerne vide, hvad han har købt.
Javel. Du er lige kommet hjem, og nu skal du rejse igen?
Det er ikke med min gode vilje. Jeg vil da hellere være her!
Jeg vil flå døde dyr, garve skind, konservere frugt og lave sylteagurker.
Jeg var så klar til det.
Skal du alene af sted på den rejse?
- Nej, nej. - Nej. Får du selskab?
Clark ... Clark skal med.
- William Clark? - Ja. William skal med.
Din bedste ven?
Ja, Jefferson insisterer. Jeg vil helst være fri.
Han klynker og brokker sig konstant. Han er en dårlig klatrer.
Han har knyster og klager hele tiden: "Min fod, mine tæer, min tå."
Jeg gjorde mit bedste for at slippe, skat. Jeg vil ikke ud og rejse med Clark.
Så præsidenten ville have dig til at kortlægge vejen mod nordvest -
- med din bedste ven, William Clark?
Det er selve indbegrebet af tilfældighed.
Han og jeg er bedstevenner -
- men uden at jeg så meget som nævner ham for præsident Jefferson -
- siger præsidenten: "Clark skal med."
Hov. Hvem kan det dog være?
Hej, William! Sikke en overraskelse.
Jeg hører, du lige er kommet tilbage.
- Ja. Se, hvem der er kommet, skat. - William Clark, vi talte netop om dig.
- Nåh? Ja. - Hvordan har Abigail det?
- Hun har det godt. - Dejligt. Og hvad med dine knyster?
- Mine hvad? - Knyster.
- Dine knyster. - Nå, knysterne. De har det fint.
- Har de det fint? - Pilebarken hjælper, ikke?
- Jo, jo, jeg tygger på pilebark. - Det skal ellers gnides på knysterne.
Det gør jeg også. Jeg gnider og tygger, og så gjorde tåen sådan.
- Du gnider og tygger? - Ja, det er et mirakel.
Nå, men I skal få lov at tygge i fred. Jeg har mine huslige opgaver.
- Det har du jo, ja. - Meget vasketøj til én person.
- Har du sagt det? Er hun okay med det? - Nej. Overhovedet ikke.
- Har du sagt det til Abigail? - Ja.
- Hvad siger hun? - Ikke i orden.
Men vi skal af sted. Det kan der ikke herske tvivl om.
Vi skal af sted. Husk din fiskestang.
Ja, jeg har madding og det hele.
- Har du et net? - Nej, jeg har ikke noget net.
- Jeg bruger min hat. - Hvad? Nå.
Så hele turen bliver det bare os, der hygger os og fisker.
- Andet skal vi ikke, vel? - Vi skal udforske området lidt.
Ja. Hvad indebærer det?
Det er vel noget med at tage et sted hen, man ikke har været før, og se sig omkring.
- Det kan vi godt. - Ja, det er nemt nok.
Du mødtes med Jefferson. Hvordan er han?
- En nar. - Virkelig? Ja, han er lidt underlig.
Han rejser evigt og altid til Frankrig. Hvad skal han dog der?
Hvad med os? Må vi tage nogle squawer med?
Det må vi ikke sige mere. Det er kun dem, der må det. Vi må ikke sige squawer.
- Hvad med tipi? - Det er okay.
- Hvad med wampum? Må man sige det? - Det er en gråzone.
- Det bliver en fantastisk tur. - Det bliver så stort!
Hvad bliver stort?
Det bliver en stor byrde at skulle forlade vores familier -
- og rejse væk på grund af det her. Vi har slet ikke lyst.
Men det ansvar, vi som borgere føler for vores præsident ...
- I vil tjene jeres land. - Lige præcis.
Nå, men du skal også pakke, ikke?
Næ, næ, næ. Vent, jeg har bare et par spørgsmål.
William, præsident Jefferson valgte dig til ekspeditionen.
- Ja. - Har du mødt præsidenten?
- Ja. - Hvordan er han?
Han er en nar.
- Har du været på opdagelsesrejse før? - Jeg går på opdagelse i livet hver dag.
Alle de steder, jeg ikke har været, udforsker jeg.
Siden han kom ud af livmoderen, har han udforsket.
- Jeg observerer. - Se hans store øjne.
Han gør store øjne. Hans nysgerrighed er uendelig.
Og mens I udforsker, skal I vel også fiske?
Ja. Overlevelsesfiskeri. Det er bestemt ikke for sjov.
På ingen måde. Vi fisker for at spise.
Hvor lang tid vil det tage?
- Ikke ret lang tid. - Et par år.
- Hvad? Et par år? - Nej.
Han ved ikke, hvad han taler om.
Siger I, at Clark og Lewis-ekspeditionen vil tage et par år?
Det er ikke Clark og Lewis, men Lewis og Clark.
- Nej, Clark og Lewis. Alfabetisk. - Nej. Vi er Lewis og Clark.
Det er nu interessant at se alfabetisk på det.
Man kan godt se alfabetisk på det, men det gør det ikke interessant.
- Det er som skinke og røræg. - Ja.
Røræg kommer før skinke rent alfabetisk -
- men det lyder meget bedre, når du siger skinke og røræg.
Men det smager ens, uanset hvordan man siger det.
- Nu er der jo ingen, der skal spise os. - Der er nu noget, der gnaver.
- Skal der andre med på turen? - Nej, nej.
- Et par indianerpiger. - Piger? Skal der indianerkvinder med?
- Ja, men de er gamle. - Gamle indianerpiger?
- Gamle og syge. - Ja. Med krogede fingre.
Stop, stop. Hvorfor sender de squawer med jer?
- Man må ikke sige squaw. - Ikke det? Okay, men hvad skal de?
De skal vise vej. Hvem er bedre til det end gamle indianerkvinder?
God pointe.
Desuden vil de af med dem i reservatet, fordi de er så grimme.
- Jeg bliver så nysgerrig. - Nå, men du skal pakke, ikke?
- Jo. Jeg har vasketøj hængende. - Ja. Af sted med dig.
Okay. Vi ses snart.
Er det ikke utroligt? Hun købte det hele.
Alt. Knysterne. Jeg ved slet ikke, hvad en knyst er.
Hvad med "at gnide og tygge"?
Tager du med hjem og taler med Abigail, så jeg heller ikke får ballade?
- Selvfølgelig. - Godt, så går vi hjem til mig.
- Hvor skal du hen? - Hvor skal du hen?
- Hjem til mig. - Ja, det er den vej.
Nej, det er lige ned ad stien.
Ja, den sti derovre.
- Er du sikker? - Det tror jeg da.
- Hvad tænker jeg på? Jeg troede ... - Jeg troede ...
Vores demokrati er specielt i og med, at en kandidat kan blive valgt -
- selvom han eller hun ikke fik flest stemmer. Mærkeligt, ikke?
Af uransagelige årsager -
- indskrev grundlovsfædrene reglen om valgmandskollegier.
Det har forvirrende nok intet med studieboliger at gøre.
Det er ikke engang et sted, men en proces -
- hvor hver stat har et bestemt antal stemmer efter deres befolkningstal.
På grund af denne bizarre proces er det fem gange sket -
- at den med flest stemmer ikke fik embedet.
I 1876 stillede demokraten Samuel J. Tilden op -
- mod republikaneren Rutherford B. Hayes.
På valgnatten ventede temperamentsfulde Tilden på resultatet på sit hotelværelse.
Det er genialt. Sikke en fantastisk takketale.
- Tak, hr. guvernør. - Hør lige den her.
"Fra Hudsons bredder til de nordlige egnes bølgende bakker -
- er jeres stemmer blevet hørt."
Jeg håber, jeg får mulighed for at holde den.
Jeg tænker Seaburn til finansministeriet.
- Coleman som udenrigsminister. - Det er kreativt.
Han har ikke den store erfaring, men ...
- Nej, men De kan styre ham. - Præcis.
Ved De, hvad jeg også tænker?
Jeg tænker på at gøre Dem til den første sorte minister.
- Generalpostmester. - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Dem, hr.!
- Jeg skal nok levere. - Levere! Den var god.
Hvad angår indflytningen i Det Hvide Hus, skal vi have skiftet madrassen ud.
Jeg vil ikke sove på Grants ulækre ... Han drikker og ryger i sengen.
Det ordner personalet nok.
Det kan vi ikke være sikre på. De vender den garanteret bare om.
Det er som hundrede års ubehagelighed.
Vi skal have nye lagener.
- Hvem betaler for det? Gør jeg? - Skatteyderne.
- Hvad med selve flytningen? - Vi har folk til det.
Hvad med drikkepenge til flyttemændene?
Har man ingen småpenge, får de jo en dollar.
Det kommer ikke til at ske. Det Hvide Hus tilhører folket. Folket betaler.
- Så jeg betaler ikke en skid? - Ikke en skrigende skid.
Det lyder godt.
Hr. guvernør, jeg har valgresultaterne.
82 procent af landet har stemt. Næsten en hel nation.
Den, der har fået flest stemmer, nemlig 250.000 flere end sin modstander -
- er guvernør Tilden.
Men ...
- Men ... - Så skal der ryges cigar.
Der er mere.
- Hvadbehager? - Hvad?
Afstemningen i valgmandskollegiet ...
184 til Tilden.
185 til Hayes.
Hvad for noget?
- Hayes vandt. - Hvad?
Han bliver præsident.
- De tabte. - Nej! Jeg vandt!
Jeg har flest stemmer. Hvad fanden er et valgmandskollegium?
- Hvad er det for noget pis? - Det står i forfatningen.
Det er ikke rimeligt. Jeg vandt! Hvad er det her for et land?
- Det er et demokrati. - Nej, det er ikke!
Jeg fik flest stemmer. Hvem fandt på det med valgmandskollegiet?
Grundlovsfædrene? Sikke en flok idioter!
Madison, jeg vil gerne slå ham i ansigtet. Det svin!
Den med flest stemmer vinder!
Hr. guvernør, tag det nu roligt.
- Hvilke stater røvrendte os? - Louisiana, South Carolina og Florida.
Florida. De pikslikkere!
- Er alt i orden? - Hvad fanden vil du?
Skrid! Skrid, din spytslikker!
Hvorfor har vi det valgmandskollegium?
Fordi republikanerne ikke ønsker en forfatningsændring.
De ved, de vil tabe hvert valg! De pikslikkere!
Det er den eneste konkurrence, hvor man kan vinde, men tabe alligevel.
Man taber! Man taber!
- Det er ikke rimeligt. - Det giver ingen mening.
Vi må arbejde på Deres tabertale.
Hr. guvernør! Nej!
- Nej! - Vent! Vent!
- Åh nej! Hr. guvernør, nej! - Jeg er præsidenten!
Jeg er præsidenten!
- Hr. guvernør, det er ikke det værd! - Jeg vandt! Jeg er præsidenten!
NEW YORKS BØRS
Depressionen begyndte med børskrakket i oktober 1929.
Aktiepriserne styrtdykkede 50 procent på ti uger, og milliarder forsvandt.
Folk mistede deres arbejde, deres opsparing og deres hjem.
Økonomisk ruin og høj arbejdsløshed førte til udbredt fortvivlelse -
- og selvmord var udbredt.
Køen til suppekøkkenerne var lang. Folk var taknemmelige for almisser.
De fleste af dem i hvert fald.
Ekstra! Ekstra! Hoover kalder det Coolidge-depressionen!
Læs alt om det! Hoover siger, det er en Coolidge-depression!
Hvorfor tager det så lang tid?
Er det ikke utroligt? Køen er jo endeløs.
- Det er vildt. - Utroligt.
Forfærdeligt.
Hej, Ralph. Det er længe siden.
Hej, makker. Hvad laver du?
- Jeg taler bare med min ven Ralph her. - Hold nu op. Du kender ham knap nok.
- Vi spillede baseball sammen. - Han er ikke din ven. Du lyver.
- Du sludrer og snyder. Den går ikke. - Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Det er, når man lader, som om man kender nogen, så man kan springe køen over.
Vi er barndomsvenner!
Den går kun med den nærmeste familie. Ikke engang fætre og kusiner.
Hvem har gjort dig til køkansler?
Min far, og han er død, så nu er jeg den nye kansler.
Din far var fuld af lort, og det er du også.
For 20 år siden havde jeg banket dig til plukfisk.
Klart. Held og lykke med suppen.
Det passer ikke. Det er bare sjovt at sige.
Ja, det er det.
Det ville være sjovt at kunne sige det og så gøre det.
Ja, jeg kan se det for mig.
Har du forresten hørt om Stu Mackey? Han begik selvmord, sprang ud fra en bro.
- Du store. Jeg kendte ham godt. - Han efterlod et selvmordsbrev.
Han sagde farvel til alle. Konen, familien og sine nære venner.
Marty, Bob, Mel, Jeff Salcido ...
- Har han ... Nævnte han mig? - Det tror jeg ikke.
- Slet ikke? - Nej, det gjorde han ikke.
Jeg kendte ham meget bedre end Jeff Salcido!
Jeg så ham i sidste uge. Vi ventede på brød sammen.
Vi betroede os faktisk til hinanden.
Jeg fortalte ham, hvordan jeg slap for krigstjeneste -
- ved at lade, som om jeg var skør.
- Gjorde du det? - Ja.
Jeg sagde: "Det er... Jeg har ikke været ude af mit hus i fem år."
"Det er første gang. Jeg kan ikke slås med nogen."
Jeg vidste ikke, man kunne slippe ved at erklære sig for idiot.
Men lad det blive mellem os.
Jeg sagde, jeg var homoseksuel. Sådan slap jeg for det.
- Men det er jeg ikke. Det giver sig selv. - Hvorfor siger du det?
Jeg mener bare ...
Hvis det giver sig selv, behøver du jo ikke sige det.
Nogle gange er man bare nødt til at sige det indlysende alligevel.
Sig det ikke til nogen, men det gjorde jeg.
- For at slippe for krigstjeneste. - Netop.
Det giver også lidt sig selv, ikke? Forstår du, hvad jeg mener?
Jeg forstår bare ikke, hvorfor jeg ikke blev nævnt i brevet.
- Kan jeg have fornærmet ham? - Sagde du da noget til ham?
Tja, jeg ... Jeg roste hans kartoffelsæk.
- Hvad gjorde du? - Ja.
Han havde en kartoffelsæk på, og jeg syntes, den klædte ham.
Sammenlignet med andre kartoffelsække var det en flot kartoffelsæk.
Så det sagde jeg.
- Sagde du, den var fin? - Han så faktisk godt ud i den.
Ingen ønsker at gå med en kartoffelsæk. Han blev vel flov.
Jeg spurgte ham, hvor han havde den fra, hvis jeg skulle få brug for en.
Det var en kompliment. Se den kartoffelsæk.
Ville du gå med den? Eller den der. Han ser forfærdelig ud i den.
Alt er relativt. Der er grimme kartoffelsække og gode kartoffelsække.
- Han havde en god en. - En flot kartoffelsæk?
Sammenlignet med de andre.
Uanset hvad er der ingen grund til ikke at nævne nogen i et selvmordsbrev.
- Det er uretfærdigt. - Næste. Værsgo.
Tak.
- Tak for suppen. - Så lidt.
Må jeg komme med et forslag? Den er lidt kedelig.
- Den er fin. - Den kunne bruge lidt salt.
Vi har ikke noget. Vi salter ikke suppen.
Der skal være salt i en suppe.
- Som fattig må man tage til takke. - Den mangler altså salt.
Vil du ikke have den? Der er mange sultne.
- Nej, jeg tager den. - Fint.
Fik du brød? Jeg fik ikke noget.
Brød! Alle andre har brød.
- Er der nogen mere uheldig end mig? - Stu Mackey.
Jeg henter brød.
- Jeg fik ikke noget brød. - Hallo! Hvad laver du?
Jeg tager bare et stykke brød.
Du må stille dig op i køen.
- Det har jeg gjort. - Du har fået brød.
- Jeg har ikke fået brød. - Dit røvhul, du springer over!
- Nej, jeg gør ikke. - Du springer over.
- Man skal ikke stå i kø igen for brød. - Om bagi. Kom så.
Åh, hold kæft!
- Gå nu bare om i køen. - Jeg kommer lige derfra.
Gå ad helvede til! I beskidte bumser!
For 20 år siden havde jeg banket jer til plukfisk.
Jeg kan ikke mere, men for 20 år siden kunne jeg.
- Fik du ikke noget brød? - Nej.
- Er det Stu Mackeys enke? - Ja, det er Gloria. Virkelig trist.
- Jeg spørger hende om sedlen. - Det er vist ikke en god idé.
Jeg er straks tilbage.
- Gloria. - Hej.
- Det gør mig ondt med Stu. - Tak.
- Havde du haft det på fornemmelsen? - Nej, slet ikke.
Snakkede han om, at han var deprimeret?
Nej. Han virkede så glad. Han havde lige købt en helt ny kartoffelsæk.
Jeg roste ham for den kartoffelsæk. Han så godt ud i den.
Se på de andre kartoffelsække. Hans var meget bedre.
- Det minder mig om ham. - Kartoffelsækkene?
Tænker du på ham, hver gang du spiser en kartoffel?
Jeg var lidt jaloux på den kartoffelsæk.
Har du den stadig?
Han havde den på, da han sprang. Vi har den ikke mere.
Hvorfor dø i sin bedste kartoffelsæk?
- Det finder vi aldrig ud af. - Stu og jeg var tætte.
-Talte han nogensinde om mig? - Han sagde, I sludrede lidt.
Du slap for at kæmpe i krigen ved at lade, som om du var idiot.
Det var personligt. Det skulle han ikke have sagt.
Ægtefolk deler det meste med hinanden.
Han fortalte dig da ikke, hvorfor han begik selvmord.
Jeg mener, der var altså grænser for, hvad han delte med dig.
Jeg prøver bare at huske de gode tider lige nu.
Syntes han mindre godt om mig, fordi jeg slap for krigstjeneste?
- Hvorfor spørger du om det? - Han skrev jo et langt selvmordsbrev.
Han nævnte mange, jeg kender, i brevet, men ikke mig.
Nej, han nævnte aldrig dig.
Jeg spekulerer bare på, hvorfor han udelod mig?
- Kan det ikke være lige meget? - Det er uretfærdigt.
Min mand springer ud fra en bro og begår selvmord -
- men det er uretfærdigt, at han udelader dig?
Du kan nok forstå, at jeg er såret.
- Det gør mig ondt. - Tak.
Nå, men det skal vi ikke gå i bro over.
- Åh gud. - Okay.
Glem alt om broer. Lad os lægge det bag os.
- Det er svært at tænke på. - Det er det nok.
- Jeg er meget ked af det. - Jeg beklager virkelig.
- Tak. - Og du har det ellers godt?
Nej. Jeg har aldrig været så ked af det. Jeg er på sammenbruddets rand.
Jeg har et forslag. Der er et suppekøkken i centrum.
Meget bedre end det her. Køen er kort, og de har god kaffe.
- Lad os gå derned og få en kop kaffe. - Hvad?
Vi sætter os og morer os lidt.
- Dig og mig? - Ja.
- Larry, jeg er i sorg! - Jamen du skal da bare sørge.
Jeg vil ikke tage noget fra en god sorg, men en sørgende skal spise og drikke.
En sørgende gør, hvad alle andre gør -
- bare på en langsommere og mere trist måde.
Sørgende er som almindelige mennesker. De sjosker bare.
Jeg har gået med en sørgende før. Det er svært.
Efter ti minutter vendte jeg mig om, og den sørgende var 50 meter bag mig.
Jeg sagde: "Kom nu, sørgende. Få lidt fart på, sørgende."
Hvis jeg skulle give et råd til en ikke-sørgende, ville det være:
"Gå aldrig på vandretur med en sørgende, for du vil fortryde det."
Larry, lad mig gøre en ting klart, okay?
Hvis jeg ikke sørgede ... Hvis jeg var single -
- og du var den sidste mand på Jorden ...
Så tog jeg ikke på vandretur eller drak kaffe eller noget som helst andet med dig.
Okay, jeg er med. Vi slår plat og krone, du får kaffen, du får ikke ...
Hold din kæft, Larry. Stil dig om bag i køen.
Okay. Hør, gider du tage et ekstra stykke brød? Jeg fik ikke noget før.
Om bag i køen. Ingen snyd.
Jeg har stået i kø. Jeg stod bag i køen.
- Se ham lige! Nu gør han det igen! - Den store idiot.
- Jeg har altså stået i kø! - Vaneforbryder!
- Buh! - Om bag i køen!
- De gav mig ikke noget brød!
George Washington nærmede sig slutningen af sin anden embedsperiode.
Selvom forfatningen tillod et ubegrænset antal genvalg -
- mente Washington, at det var bedst for landet, at han trak sig.
Dermed beviste han for sine medborgere -
- at hans hjerte bankede for demokratiet og ikke for magten.
Washington advarede også mod politisk fraktionsdannelse.
Hvis folk stemte efter partiloyalitet og ikke i nationens interesse -
- kunne det afføde hævngerrighed, der ville bringe durkdrevne -
- ambitiøse og principløse mænd til magten.
Det måtte aldrig ske.
Kære medborgere, jeg står foran jer i dag som jeres præsident -
- for at meddele, at jeg ikke stiller op til en tredje præsidentperiode.
- Hvad? - Deres land har brug for dem.
Nej. For at sikre vores spirende demokratis succes -
- bør ingen sidde mere end to perioder som præsident.
Jeg håber, at fremtidige præsidenter vil gøre som jeg.
Hvad hvis en præsident en gang i fremtiden alligevel stiller op for tredje gang?
Det er der løsninger på.
Kongressen kan vedtage en forfatningstilføjelse, der forbyder det.
Meget klogt.
Hvad nu, hvis der sidder et narcissistisk røvhul på posten -
- som ikke følger forfatningen?
- Ja! - Hvad så?
Jeg forstår, at det ligger Dem stærkt på sinde, men var venligst Deres mund.
Undskyld, hr. præsident. Det går mig bare virkelig på nerverne.
Jeg forstår, men bare rolig, selv hvis den kommende præsident -
- skulle finde på at krænke forfatningen -
- ville Kongressen og Højesteret ikke tillade det.
Netop.
Hvad så, hvis Højesteret er en flok nikkedukker -
- og Kongressen en flok tøsedrenge, der går mere op i partiet end landet?
Jeg kan slet ikke forestille mig, at sådanne mænd kan eksistere -
- men for at sikre eksperimentets succes -
- vil jeg foreslå, at der efter hvert præsidentvalg -
- skal ske en fredelig magtoverførsel.
Her accepterer taberen valgresultatet -
- og støtter vinderen fuldt ud.
Sådan bør det være.
Den, der ikke accepterer resultatet af et frit og retfærdigt valg, er en sociopat.
En galning!
Sådan en mand kunne endda starte et oprør -
- i stedet for bare at indrømme, at han tabte.
- Sådan en pikslikker! - Slyngel!
Han kunne bruge præsidentembedet til at berige sig selv og sin familie.
Nej, nej.
Han kan sende tropper til amerikanske byer -
- for at terrorisere og endda dræbe amerikanske borgere.
Alt sammen for at distrahere fra, at han er venner med en pædofil!
Han kunne angribe universiteterne og den frie presse -
- og lukke munden på alle, der vover at kritisere ham.
- Hold nu op! Det vil aldrig ske. - Det tror du.
Antyder du, at præsidenten ville tage sig tid til -
- at udfordre alle, der vover at gøre grin med ham -
- som om han var et stort pattebarn?
- Netop. - Det tror jeg altså ikke på.
Hvilken valgt præsident ville gøre sådan?
Et usikkert, løgnagtigt røvhul, der endda ville snyde i golf.
- Han ville snyde i golf! - Det er jo sygt.
Det er modbydeligt. Hvad er golf?
Et spil, de opfandt i Skotland. Det er sjovt.
Hvilken mand ville dog snyde i dette golfspil?
- Et røvhul! - En syg mand!
Og nævnte jeg, at han er bedste venner med en pædofil?
Bevar roen, borgere. Han taler hypotetisk.
I virkeligheden ville en mand af så dårlig karakter -
- aldrig blive valgt som præsident.
Det er kun spekulationer, hr. præsident.
Men hvad nu, hvis han var en dybt korrupt svindler -
- en patologisk løgner, der udnytter folks fordomme?
Antyder De, at vores vælgere er en samling fjolser -
- der ville lade sig påvirke af sådan en slyngel?
Ja, hr. præsident, det er præcis, hvad jeg antyder!
Hvis de stemte på ham, må de kunne lide ham. Det er folkets vilje.
- Det er dumhed. - Det er demokrati!
At stemme på sådan et røvhul betyder enden på vores demokrati.
- De er et røvhul! - Det kan De selv være!
- De og De! - Nej, De er et røvhul.
Hold kæft, kælling!
Kære medborgere, lad nu være!
Stop. Det er vanvid! Medborgere!
De er en hanrej! Ja!
Folkens! Kære medborgere.
Jeg bønfalder jer, det er vanvid! Medborgere!
Vi er på røven.
TIL MINDE OM ROB REINER
Oversat af: Neel Rocco