Šī gada 4. jūlijā tiks atzīmēta Amerikas 250. dzimšanas diena.
Lai godātu šo brīdi, vēlamies atskatīties
uz dažiem notikumiem, cilvēkiem un idejām,
kas palīdzēja veidot un saglabāt grandiozo pašpārvaldes eksperimentu.
Mūsu dibinātāji izstrādāja hartu,
lai garantētu likuma varu un cilvēka tiesības.
Kopā viņi nodibināja jaunu nāciju,
kurā vara nepieder monarham, bet gan parastajiem pilsoņiem.
"Mēs uzskatām šīs patiesības par pašsaprotamām," viņi rakstīja.
"Ka visi cilvēki ir radīti vienlīdzīgi."
Tā bija radikāla ideja, pat revolucionāra.
Bet tas, kas Ameriku patiesi padara unikālu,
ir fakts, ka mēs vienmēr esam attīstījušies.
Mēs neesam perfekti.
Mēs varam būt viegli aizkaitināmi, sīkmanīgi, egoistiski, skopi.
Un atzīsim, daži no mums vienmēr atradīs par ko sūdzēties.
Bet kā amerikāņi, mēs vienmēr esam atraduši veidu, kā pārvarēt šos skeptiķus,
šos dziļi nepatīkamos cilvēkus, kas stāvēja progresa ceļā,
šos nožēlojamos, nepanesamos... Vai es pieminēju sīkmanīgos?
-Nožēlojamos... -Nekas no tā nav scenārijā!
1775. gada ziemā Kontinentālais kongress saprata,
ka neatkarība no Lielbritānijas ir vienīgā iespēja.
Piecu cilvēku komitejai tika uzdots
izstrādāt paziņojumu, kurā būtu izskaidroti iemesli,
kāpēc tika noraidīts monarhs, neatkarības deklarāciju.
Tie bija Džons Adamss, Tomass Džefersons,
Bendžamins Franklins, Rodžers Šermans un Roberts Livingstons.
Ir vispārzināms, ka pirmo melnrakstu sarakstīja Tomass Džefersons,
bet patiesībā pirmais to mēģināja izdarīt Roberts Livingstons.
Un daži saka, ka viņš kaut ko lietoja, kad to rakstīja.
Kontinentālā kongresa kungi,
beidzot mums ir Neatkarības deklarācijas pirmais melnraksts,
ko sarakstījis mūsu cienījamais kolēģis Roberts Livingstons.
Lieliski.
-Lieliski. -Tas neaizņēma ilgu laiku.
Izmantoju tikai divas spalvas. Divas spalvas.
-Mēs esam pateicīgi. -Beidz!
Bet mēs vienojāmies, ka mums būs tikai 27 punkti.
Tad pēkšņi tu pievienoji visus pārējos punktus.
Piekrītu. Ir vairāki, un tie ir vairāk kā mulsinoši.
Džefersona kungs, es nedomāju, ka mēs vēlamies ierobežot Rembranta
krāsu skaitu gleznojot.
Vēlamies?
Taču mums ir daži jautājumi par dažām lietām, ko jūs rakstījāt.
Piemēram, ja kāds jūs uzaicina vakariņās,
jums kā Amerikas pilsonim ir likumīgas tiesības pajautāt:
"Kas ieradīsies uz šīm vakariņām?" pirms jūs piekrītat.
Vai jūs negribat zināt, kam sēžot blakus pavadīsiet savu vakaru?
Mani pirms dažām nedēļām uzaicināja pie Medisona.
Aleksandrs Hamiltons sēdēja pie tā paša galda.
Vai bija iespēja runāt ar Hamiltonu? Nē.
Jo sēdēju blakus Medisona tēvocim,
tabakas audzētājam no Virdžīnijas!
Kāda laika izšķiešana tā bija.
Un divas stundas, kas braucot.
Kāpēc iziet no mājas? Visur jābrauc divas stundas.
Kaut varētu ierakstīt dokumentā.
Robert, vai tu gribi ierakstīt šajā Neatkarības deklarācijā
ka lietussargu koplietošana ir nelikumīga?
Ja līst, paņemiet līdzi savu lietussargu. Neaiztieciet kāda cita.
Ko darīt, ja lietussarga turētājs piedāvā dalīties?
Ja to dara, tad dara laipnības labad.
Viņš nevēlas to dalīt. Tas nav pareizi.
Tu aizmirsi savu lietussargu? Žēl gan! Žēl gan!
Salīsti! Samierinies ar to!
Neļauj kādam citam samirkt, jo pats esi pārāk stulbs, lai paņemtu savu!
Kungs, pēc 7. janvāra ir nelikumīgi vēlēt kādam laimīgu Jauno gadu?
Tieši tā, Ādams.
Pat ja tā ir pirmā reize, kad satiec šo cilvēku jaunajā gadā?
Tieši tā, Frenklin, pat ja tā ir pirmā reize.
Šie "Laimīgu Jauno gadu" turpinās bezgalīgi.
20. janvāris. "Laimīgu Jauno gadu." 25. janvāris.
"Laimīgu Jauno gadu." 31. janvāris. Kad tas beigsies?
Kāpēc tas ir šeit? "Ir nelikumīgi dziļi elpot ārā."
Tam tā jābūt. Vēlaties redzēt cilvēkus...?
Cik skaista diena.
Vēl viens. "Ar desertiem nedrīkst dalīties. Ja vēlaties desertu, pasūtiet."
"Nekādas padošanas."
Neesam dzīvnieki, Frenklina kungs, visi ēdam no siles.
Katram var būt dakšiņa.
Tad mēs visi ēdīsim, ieliksim dakšiņas mutē,
ieliksim atpakaļ pīrāgā, kad tās būs bijušas mutē.
Frenklina kungs, tas ir antisanitāri.
Dažreiz es negribu veselu pīrāga gabalu.
Es tikai gribu nogaršot.
Paņem savu sasodīto pīrāga gabalu, Frenklin!
Ja tu izvēlies rindu, vai tev tajā jāpaliek?
Protams, ka tev tajā jāpaliek. Citādi tas ir vienkārši haoss.
Šī rinda virzās ātrāk, es iešu šur.
Jā. Es gribu šeit iet.
Tagad tu uzgrūdies cilvēkiem un sākas kautiņi.
Tāpēc, ka cilvēki vēlas stāvēt rindā, kas virzās ātrāk. Nē!
Tu izvēlies savu rindu, tu tajā paliec. Tā tas darbojas.
Nepiekrītu un nedomāju, ka tam vajadzētu būt dokumentā.
Tev nepatīk, Henkok? Jo tev nav jāgaida rindā.
Tev ir kalpotāji, kas to dara. Man ir kalpotāji.
Vai izturos godīgi? Es tā domāju.
Vai es neperu? Ne vienmēr. Tas ir jautri. Pērt ir jautri.
Tu viņus sit, sit, sit.
Dzirdi šņukstēšanu un apstājies.
"Vīriešiem jāatturas no vēdināšanas publiski"?
Vai kāds tiešām vēlas to redzēt?
Vai jūs vēlaties redzēt vīriešus tā darām? Šo kustību?
Ādamsa kungs, vai jūs vēlaties, lai jūsu dēls vēdinātu sevi?
Kā jau domāju. Viņš nevēlas, lai dēls vēdinātu sevi.
Negribu, lai mans dēls to dara.
Es nedomāju, ka kāds no jums vēlas, lai jūsu dēli vēdina.
Kurš ir ar mani? Jā vai nē?
Nē!
Vēl viens, ko nevajadzētu iekļaut.
"Ir nelikumīgi stāstīt kādam par savu sapni."
"Lai cik interesants tas varētu šķist sapņotājam,"
"pārējiem nav nekādas intereses par to dzirdēt."
Kungi, mums ir 38 gadu mūžs uz šīs zemes
un mēs to izniekosim, klausoties citu cilvēku sapņos?
Diez vai.
-Esmu nodzīvojis 70 gadus uz šīs zemes. -Septiņdesmit?
Acīmredzot, nodarbojoties ar kunilingu ar franču sievietēm, cilvēks paliek jauns.
Jūs, kungs, esat atklājis jaunības avotu.
Apsveicu.
Vajadzētu ieviest valsts mēroga aizliegumu tostiem?
Bez dzeramnaudām?
"Ja sākat jaunu veselības rutīnu, paturiet to pie sevis"?
"Ja apmeklējat Angliju, neatgriezieties ar angļu akcentu."
"Ir nelikumīgi glaudīt savu bārdu"?
Tam vajadzētu būt dokumentā.
Patiesība, ko uzskatu par pašsaprotamu.
Jūs, kungs, esat idiots.
Kungi, kungi, ko mēs darām?
Tās ir tikai sūdzības.
Tās ir sīkas sūdzības,
un tām nav nekāda sakara ar neatkarības deklarāciju
no Anglijas un tirānijas!
-Jā! -Jā!
Šī nav tikai neatkarības deklarācija!
Šis ir veselā saprāta apliecinājums!
Pēc 250 gadiem
mūsu pēcnācēji pateiksies mums par lielo darbu,
ko esam paveikuši šeit, padarot viņu dzīvi neizmērojami labāku.
Kungi, vai esat ar mani? Jā vai nē?
Nē!
Tūkstoš reižu nē.
Livingstona kungs, liels paldies par jūsu ieguldīto darbu.
Bet es nedomāju, ka kaut kas no tā tiks iekļauts mūsu deklarācijā.
-Džeferson, vai vēlaties pamēģināt? -Jā, es to izdarīšu.
Es neko no tā neizmantošu,
it īpaši "neaplaudēšanu mūzikas pavadījumā un citu pievienošanos".
Māršali, pavadiet viņu.
Tas nebūs nepieciešams, jo es negribu dzīvot valstī,
kur cilvēki dalās ar lietussargiem,
dziļi elpo,
maina rindas,
vēdina sevi, glāsta savas bārdas,
dalās sapņos un desertos!
Laimīgu Jauno gadu, nejēgas!
1876. gada 7. martā
Aleksandrs Greiems Bells veiksmīgi saņēma patentu
ierīcei, ko viņš nosauca par telefonu.
Dažas dienas vēlāk, publikas priekšā,
viņš veica pirmo telefona zvanu savam asistentam Tomasam Vatsonam.
Pirmais telefona zvans bija brīnišķīga diena amerikāņu inovācijām.
Diemžēl ne tik ļoti Bellam.
Labdien, dāmas un kungi.
Manas sievas Meibelas vārdā vēlos jūs sveikt mūsu mājās.
Paldies, ka atnācāt.
Tas, ko jūs tūlīt redzēsiet, cilvēces vēsturē vēl nekad nav redzēts.
Šis ir...
...telefons.
Mans asistents Vatsons atrodas citā ēkā,
neredzams un nedzirdams.
Bet ar šo ierīci
es varēšu ar viņu sazināties
it kā viņš stāvētu man blakus.
Es pacelšu klausuli savā pusē, un tā zvanīs viņa pusē.
Kāds zvans?
Parasts zvans. Tas ir tikai zvans.
Tas ir tipisks zvans.
Varbūt varētu būt izvēlne, no kuras cilvēki varētu izvēlēties.
Jā. Gribētu, lai mans skan kā durvju zvans.
Gribētu, lai mans skanētu kā klauna taure.
Vai varbūt velosipēda zvans.
Visas šīs ir brīnišķīgas idejas, bet diez vai tām ir jēga.
Jēga ir tāda, ka es varēšu sazināties ar kādu, kurš atrodas kilometriem tālu.
Ko darīt, ja esmu klavieru koncertā un nevēlos, lai tas zvanītu?
Tātad tas vienkārši vibrē kā vaimora arfa jūsu kabatā.
Jā.
Tā ir vienkārši fascinējoša ideja.
Ja nu varētu nosūtīt īsu...
Ja nu paši izgudrotu? Ejiet un izgudrojiet savējo.
Tas nav tas.
Vēlaties kaut ko, kas vibrē? Ejiet! Ejiet un izgudrojiet to.
Tās ir muļķības!
Vai kādam ir kaut kas piebilstams?
-Vai ir pieejamas krāsas? -Vai tas varētu atskaņot dziesmu?
Vai esat pabeidzis? Vai vēlaties redzēt demonstrāciju?
Nezinām, kāpēc tas prasa laiku.
Vai jūs, lūdzu, varētu iziet?
-Es? -Jūs. Jā, jūs.
-Jūs. Ejiet! -Paldies. Jauka ballīte.
-Liels paldies. -Ejiet!
-Kas viņa ir? -Man nav ne jausmas.
Ko viņa te dara? Es viņu ienīstu!
-Man pat negribas to darīt. -Lūdzu.
-Es pat negribu to darīt. -Jā, tu vēlies to darīt.
Tu strādāji pie tā dienu un nakti mēnešiem ilgi.
Atvaino. iedomājos vēl vienu lietu, kas būtu...
-Aizveries! Tu gribi to redzēt? -Jā. Ļoti.
-Jā. -Tiešām?
-Nešķiet, ka gribat. -Visi.
Nešķiet, ka gribat.
Šķiet, ka jūs vēlaties dzirdēt sevi runājam.
Vai to vēlaties? Vai tāpēc atnācāt?
Nē.
-Nolādēts! -Mīļais.
Nolādētie nejēgas.
Vatsona kungs, vai jūs mani dzirdat?
Tiešām dzirdu, Aleksandr.
Viņš mani dzird! Viņš mani dzird!
Vatson!
Šis ir solis uz priekšu zinātnē un komunikācijā.
Es to nebūtu varējis izdarīt bez jūsu palīdzības.
Tas jānosvin.
Tiešām.
Tātad...
Ko jūs darāt?
Neko daudz.
Sēžu uz krēsla.
Jā, es arī. Uz krēsla.
Nu...
Labi. Labi.
Aleksandr, vai atceries, kad bijām zinātnes konvencijā?
-Kur tā bija? -Klīvlendā.
Mēs bijām viesnīcā.
Atceries visus dzīvžogus, apstrādes darbus, kas tika veikti?
-Tas ainavu arhitekts bija apbrīnojams. -Jā, tas...
Tur bija ziloņi un roņi un žirafe.
Un es domāju, ka viņi izmantoja koku žirafes kaklam,
kas, manuprāt, nav godīgi.
Es domāju, ka, veicot apgriešanas darbus, jums vajadzētu būt godīgam.
-Jūs izmantojat tikai dzīvžogus. -Jā. Labi. Labi.
Un dārzi! Dārzi bija skaisti.
Tu salasīji dažas lilijas, kas man šķita nepareizi.
Jā. Labi. Labi.
-Bet tu taču neplūc ziedus... -Labi.
-...no cita dārza. -Viss labi.
Man jāiet, bet...
Zini, ko es gribēju tev pateikt?
Jā, labi. Vatson, man te ir daži cilvēki, man jādodas prom.
-Mans brālēns man atsūtīja vēstuli. -Ak dievs.
Viņš satika dažus cilvēkus ar uzvārdu Greiems, bet diviem M.
Es noliku vēstuli malā.
To nekad neraksti ar diviem M, vai ne?
-Vatson, aizveries. -Nē! Kāpēc tu...
-Tā ir cepure. -Aizveries!
Labi, viņiem ir divi M!
-Bet... -Vatson, te ir cilvēki.
-Zini, tu tikai... -Man jānoliek telefons!
Divus M lieto tikai tad, ja tev jāsaka "mm" vai "ņamm".
Vai pazīsti Greiemus, kuri raksta ar diviem M?
Nē, nepazīstu nevienu Greiemu! Nepazīstu nevienu Greiemu ar vienu M!
Nepazīstu nevienu Greiemu ar diviem M!
Es nepazīstu nevienu Greiemu ar trim M!
Man šķiet, ka mūs atslēdza.
Vai atceries pīles un mazie pīlēni sekoja aiz tām?
Bet tas bija burvīgi. Es tikko sapratu...
KARŠ
Pirmais pasaules karš sākās 1914. gadā
un tajā cīnījās centrālās lielvaras Vācija, Austrija-Ungārija,
Bulgārija un Osmaņu impērija
pret Sabiedroto lielvarām Franciju, Krieviju, Itāliju, Lielbritāniju,
Rumāniju, Kanādu un Japānu.
Amerikas Savienotās Valstis pievienojās sabiedrotajiem 1917. gadā
pēc tam, kad Vācija nogremdēja daudzus amerikāņu kuģus,
tostarp luksusa kruīza laineri "Lusitania",
kurā atradās simtiem amerikāņu pasažieru.
Nekas neaptver šī kara šausmas labāk kā tranšeju karadarbība,
ar tās nepieredzēto postījumu un asinsizliešanas līmeni.
Līdz kara beigām vairāk nekā 16 miljoni cilvēku bija miruši.
Tik daudz karavīru drosmīgi cīnījās un mira par savu valsti.
Protams, bija arī izņēmumi.
Es nedomāju, ka es to varu izdarīt. Jau esmu zaudējis tik daudz draugu.
Labā ziņa ir tā, ka vairs nav jāuztraucas par saziņas uzturēšanu.
Ja neatgriezīšos, man vajag, lai tu man izdarītu lielu pakalpojumu.
Vai tu vari... Vai tu vari nogādāt šo vēstuli manai meitenei Grētai?
Es?
Man vēl ir dažas rindas jāuzraksta.
Jūtos glaimots. Tas ir ļoti jauki, ka domā par mani šādā gaismā.
Bet tu esi izvēlējies nepareizo puisi. Es... esmu ļoti bezatbildīgs.
Es visu laiku pazaudēju lietas.
Kādu dienu es meklēju savas brilles,
un tās bija man uz galvas.
-Es meklēju stundām ilgi. -Tuvojas!
Tam jābūt tev. Lūdzu.
-Es varu to nosūtīt pa pastu? -nĒ. Tev tā jāpiegādā personīgi.
-Kur viņa dzīvo? -Albukerkē.
Albukerkē? Tu joko?
Paldies, Deivid. Iešu pabeigt.
Albukerke?
Kāpēc nerunā ar Vodžokovski? Viņš dzīvo Santafē. Vodžo!
-Vai kāds ir redzējis Vodžo? -Nē.
Nē, nē. Es teicu, ka nevaru sagaidīt, kad tikšu mājās pie Deizijas.
Viņa mani gaida.
-Ko nozīmē šī skaņa? -Jā. Jā. Viņai nav ne vainas.
-Nedomā, ka viņa ir skaista? -Viņai nav ne vainas. Jā.
-Nav ne vainas? -Ja tev viņa patīk.
-Tev viņa patīk? -Jā, jā.
-Labi. Bet nedomā, ka viņa ir skaista? -Labi.
Es viņu aizvestu uz kino, ja viņa maksātu. Ja nemaksātu...
Neesmu tik pārliecināts. Es nezinu. Viņa nav manā gaumē.
-Vai ne? -Mums visiem ir tipi.
-Viņa ir tavs tips. -Jā. Kāds ir tavs tips?
Jā. Jā.
-Vēl trokšņu. Kāpēc? -Dažreiz trokšņi var būt ļoti izteiksmīgi.
Cik grūti ir vienkārši pateikt jā?
Es saku: "Vai viņa ir skaista?" Tu saki jā un viss.
Jā, jā. Zini, tu mani pamudināji būt godīgam.
Ja tu būtu pienācis pie manis pirms 10 minūtēm
un teicis: "Pēc 10 minūtēm es tev parādīšu savas draudzenes bildi,"
es varētu izdomāt melus, kas tevi ļoti iepriecinātu.
Tā ir mana vaina?
-Ko tas troksnis nozīmē? -Visticamāk.
Labi, vīri.
-Ir laiks. -Seržants.
Man vajag, lai jūs noskaitītu lūgšanas un sagatavotos uzbrukumam.
Pēc manas pavēles jūs dosities pāri malai.
Skriesiet cauri lodēm.
Tad tiksiet pie Friča un norausiet jumtu tiem neliešiem!
Mēs norausim jumtu. Esmu norāvējs.
Esmu norāvējs!
Sauksiet "norauj jumtu"?
-Norauj jumtu! -Norauj jumtu!
Vai esat gatavi laizīt "Kaiser"?
O, jā! Laizām, laizām, laizām...
Laizām "Kaiser"!
Uzbrukumā!
Augšup un pāri. Pāri virsotnei! Aiziet, vīri! Ejam!
Pēc jums. Uz priekšu. Pēc tevis.
Nāc, Deivid, kāp augšā! Nāc, turpini!
Mammu.
Ierindniek Deivid! Kusties!
Aiziet, vīri! Kustieties!
Ejiet!
Ierindniek Voles, beidz spēlēties ar sevi un ej.
-Jā, ser. -Vienu mirkli, seržant.
Labi.
Esmu dzīvs!
Ak dievs! Esmu dzīvs!
-Paldies dievam! -Kas notika?
-Man iešāva. Man iešāva.
Kur? Es nekur neredzu lodes caurumu.
Lode noteikti izgāja man cauri.
-Tas ir brīnums. -Es izsaukšu mediķi.
Mediķi? Nē, nē, nē. Netraucē mediķi.
Viņam ir jānozāģē ekstremitātes. Viņam ir daudz darba.
Nevajag mediķus.
Tu izskaties pilnīgi vesels.
Laikam zinu, kas notika.
Man šķiet, ka lode aizlidoja man gar galvu.
Jā.
Un es zaudēju samaņu.
Tu izskaties tiešām... Ļoti, ļoti vesels. Saņēmies.
Es biju miris. Es ticēju, ka esmu miris.
-Bet lodes nebija? -Nē.
Es domāju, ka tā ir pēcnāves dzīve.
Tu joprojām esi iesprostots savā galvā pēcnāves dzīvē.
Tu joprojām esi tu pats, cilvēks, kas tev īsti nepatīk.
Tātad pēcnāves dzīve nav nekāds bonuss.
Pastāv pēcnāves dzīve, bet ne tāds bonuss, kādu tu vēlētos.
-Vai varu piedāvāt citu teoriju? -Protams.
Domāju, ka izlikies,
un tad apgūlies tur, kamēr uz pārējiem no mums šāva.
Tā neapšaubāmi ir visaizskarošākā,
pretīgākā lieta, ko kāds jebkad man dzīvē ir teicis.
Kā tu uzdrošinies? Kā tu uzdrošinies?
Labi. Es domāju, ka saprotu.
Tas ir par to, ko teicu par Deiziju, vai ne?
Jā. Protams.
Es par to padomāju,
un esmu atkārtoti izvērtējis visu situāciju,
un mans vērtējums bija nepareizs.
Es pat nezinu, par ko es runāju. Viņa ir skaistule.
Vai tu apzinies, kā tev paveicies?
Es ne tikai aizvestu uz kino un samaksātu,
aizvestu vakariņās un samaksātu.
Es nopirktu šampānieti un pavadītu viņu līdz durvīm.
-Un, ja viņa mani ieaicinātu iekšā... -Nē, nē.
-...skrietu. -Labi, labi. Par daudz.
-Tas ir par daudz. -Zini...
Vai ir kāds veids, kā izveidot
-bildes kopiju? -Nē.
Neizlikies, ka tevi sašāva
un negulēji uz zemes kā zīdainis?
Pie velna, nē. Pie velna! Beidz, vecīt. Es uzbrukšu jebkurā laikā.
-Tiešām? -Es mīlu karu.
-Tu to mīli? -Man tā ir dzīve.
-Tā ir dzīve. -Tieši tā.
-Es jūtos dzīvs. -Zini? Tas ir perfekti.
Tev vajadzētu vadīt uzbrukumu.
-Esmu karotājs, nevis vadonis. -Seržant!
-Kas? -Deivids vēlas vadīt uzbrukumu.
-Es ne... Nē, es neesmu līderis. -Tas ir lieliski.
-Esmu uzbrucējs, ne līderis. -Nedomāju, ka tev ir drosme.
-Nav... Nē, nē. -Šķiet, ka tev ir.
Nē, nē, bet man nav. Viņš to tikai saka.
-Parādi mums drosmi. Ej. -Man nav, es... Ko?
-Vai tu esi traks? -Beidz.
Es nevaru vadīt uzbrukumu.
Pirmkārt, es kliboju un man ir neuzticama zarnu darbība.
Ierindniek Deivid, šķiet, ka es tevi nenovērtēju.
Ņem. Tu mūs vadīsi kaujā.
-Ko? Es? -Tieši tā.
Es nevaru nest karogu. Esmu pārēdies brokastis.
-Muļķības. -Ko?
Tu esi pulka karognesējs.
-Nest karogu? -Tieši tā.
Kā nest karogu ar uzrakstu: "Nošauj."
-Kas? -Tas ir gods.
Man nav vajadzīgs gods. Esmu pieticīgs.
-Paņem karogu. -Nē, nē, nē. Paņem tu.
-Paņem tu! -Nē, nē.
-Seržants vēlas, lai paskatos. -Labi.
Nelietis! Tu paņemsi karogu, vai es tev iebāzīšu šo kātu dibenā.
Labi.
Viņi nošāva Volesu!
Klātienē.
GRĒTA BEIKERE ALBUKERKE
1955. gada 1. decembrī Roza Pārksa brauca ar autobusu Montgomerijā, Alabamas štatā,
kad atteicās atdot savu vietu baltādainam vīrietim,
pārkāpjot pilsētas politiku par nēģeru vietu aizmugurē,
kur autobusa priekšpuse bija paredzēta tikai baltādainajiem.
Bet Roza nekustējās.
Viņa tika arestēta, un viņas rīcība iedvesmoja melnādaino kopienu
organizēt Montgomerijas autobusu boikotu, ko vadīja Mārtins Luters Kings jaunākais.
Tas ilga vairāk nekā gadu,
līdz ASV Augstākā tiesa lēma, ka autobusu segregācija ir antikonstitucionāla.
Tas, ko Roza Pārksa paveica autobusā, padarīja viņu par nacionāli atzītu
cieņas un spēka simbolu cīņā par rasu segregācijas izbeigšanu.
Taču maz zināms fakts, ka viņa to jau bija reiz to mēģinājusi.
MONTGOMERIJA, ALABAMA 1955. GADS
KLĪVLENDAS AVĒNIJA
Ejiet tālāk.
Atvainojiet.
Šoferi!
-Ej aizmugurē. -Nē.
Es teicu, lai ej autobusa aizmugurē.
Un es teicu nē.
Man tevi būs jāapcietina.
-Ej un dari tā. -Labi.
Tiešām? Mēs to nedarīsim, labi? Man šeit ir ļoti ērti.
Ja viņa piecelsies, tas nozīmēs, ka man būs jāceļas, un tad viņš ieslīdēs.
Varbūt viņš gribēs vietu ejā. Varbūt es sastrīdēšos.
Tas ir absurds. Viņa sēž šeit. Sēdiet aizmugurē. Aiziet. Pabīdieties.
Tu arī. Tu, uz priekšu. Brauc! Aiziet.
Jā, tu. Uz priekšu.
Tas bija ļoti laipni.
-Bija jāpasaka. -Āmen.
Kur jūs dodaties?
Uz tirgu.
Iepirkties. Kārtīgi iepirkties?
-Kārtīgi iepirksieties? -Nē.
-Ko tu pirksi? -Dārzeņus. Dažus persikus.
-Kā tevi sauc? -Roza.
-Esmu Marijs. -Priecājos iepazīties.
Prieks iepazīties, Roza. Zini, man bija tante Roza.
Jauka sieviete. Un man jāsaka, viņa bija diezgan formīga.
Viņai bija jocīga humora izjūta.
Varēja redzēt, kā tas varēja rosināt 12 gadus veca zēna iztēli.
-Par tavu tanti? -Jā.
Vai viņa ieprecējās ģimenē?
Nē. Manas mātes māsa.
Vai jūs man palīdzētu? Es vēlos novilkt džemperi.
Varētu pavilkt piedurkni?
Kungs, tas ir... Jūs mazliet svīstat.
-Paldies. Lūk. -Labi. Tagad ir labāk.
Paldies. Ļaujiet man jums uzdot jautājumu.
Jūs esat kāda mājā, un jums ļoti niez mugura.
Ja jūs redzētu muguras skrāpi, vai jūs to lietotu?
Vai arī jūs berzētos pret stūri, un mēģinātu...
...pati pakasīt?
-Nē, es to nelietotu. -Jā, jā.
-Tāpat kā lietot kāda cita zobu birsti. -Es nepiekrītu, Roza.
Mugura nav mute.
Kā būtu ar šo? Ja nebūtu muguras skrāpja, zini, ko es darītu?
Es ietu uz virtuvi. Paņemtu dakšiņu. Ietu uz vannas istabu.
-Nē. -Pakasītu muguru.
-Jēziņ. -Nomazgātu. Atliktu atpakaļ.
Roza, nav pasaulē labākas sajūtas
par muguras kasīšanu ar dakšiņu.
Lūk. Problēma atrisināta.
-Vai tev ir ko palasīt? -Nē.
Laikam vajadzētu paņemt līdzi ko lasāmu autobusā.
Nevis sēdēt šeit un skatīties apkārt kā idiotam. Man patīk lasīt.
-Vai tu dzīvo viens? -Zini, Roza, jā.
Man ir daudz augu.
Lielākā daļa no tiem ir nokaltuši, jo es tos ignorēju.
Un man ir papagailis, kas sauc manu vārdu. "Marijs! Marijs! Marijs!"
"Kā klājas Marijam?"
-Tev patīk, kā skan tava balss? -Ļoti.
Roza. Kas ir Pols Banjans? Vai viņš mums patīk vai nē?
Es zinu, ka viņš bija liels.
Cilvēki saka, ka nevar ēst visas omāra daļas.
-Bet es neuzskatu, ka tā ir taisnība. -Ko?
Nekad neredzēsi pīrāgu atdziestam uz palodzes tā, kā to redz filmās.
Un tici man, esmu ieskatījies daudzos logos.
Kāpēc tu skaties caur logiem? Pīrāgu dēļ?
Vai redzēji "Dragnet"?
Es zināju, kas to izdarīja, jau no pirmās minūtes.
-Vai drīkstu tev uzdot jautājumu? -Jēzus.
Ja tevi aplaupītu,
vai dotu priekšroku, lai tevi aplaupītu melnādains vai baltais vīrietis?
Labs jautājums. Vai ne? Ļoti interesanti. Padomā par to.
Tā socioloģiskie aspekti.
Kāpēc gan es gribētu domāt par to, ka mani aplaupītu?
Zinu, bet, ja vajadzētu. Interesanti...
-Kāpēc domā par šīm lietām? -Ienāca prātā.
-Vai tu lūdzies? -Manuprāt, tā ir laika izšķiešana.
Mums vajadzētu lūgt par tavām domām.
-Lūgt par manām domām? -Jā.
Tas varētu sniegt tev mieru un klusumu.
-Vai jūti, ka ir nepieciešams miers? -Jā.
-Kas rada šādu iespaidu? -Gandrīz viss.
-Labi. -Aizvērsim acis.
-Es aizveru acis. -Aizver acis.
-Manas acis ir aizvērtas. Jā. -Ak, Dievs Tēvs,
mēs šodien lūdzam par Marija kungu.
Kungs, ienes Savu Garu, ieskauj viņu. Dod viņam sirdsmieru, Dievs.
-Jā. -Apklusini viņa domas.
Un tagad, Marij, vai tu vēlētos kaut ko pastāstīt Kungam?
-Jā. Jā, protams. Jā. -Jā. Pārņem vadību.
Zini, Kungs, Tev jāzina,
ka man tiešām nav bijis seksa astoņus gadus, tāpēc...
-Ak, Jēzu. -Tu to zini.
Tāpēc varbūt Tu varētu man nedaudz palīdzēt.
Atsūti kādu pie manis. Zini, es neesmu tik izvēlīgs.
Viņai var būt nedaudz liekais svars. Protams, nesūti man ziloni.
Mēreni liekais svars ir labs, man vienalga.
Varbūt pat rudmate būtu jauka.
Zini, es ne... Jā, rudmate.
-Roza? Kur tu ej? -Es iešu uz autobusa aizmuguri.
Bet tu turpini lūgties, Marij. Aiziet. Dodiet man kārtis.
Jebkurā gadījumā, kā jau teicu, rudmati. Tas būtu iespaidīgi.
Tiešām. Tomēr ne pārāk daudz vasaras raibumu.
Subtitrus tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre