Ši liepos 4-oji bus Amerikos 250-asis gimtadienis.
Siekdami pagerbti šią sukaktį mes norim prisiminti
įvykius, žmones ir idėjas,
padėjusias formuoti ir išsaugoti šį didįjį savivaldos eksperimentą.
Mūsų Tėvai įkūrėjai parengė chartiją,
kad užtikrintų įstatymo viršenybę ir žmogaus teises.
Kartu jie įkūrė naują tautą,
kur valdžia priklausė ne monarchams, o paprastiems piliečiams.
"Šias tiesas laikome akivaizdžiomis", jie rašė.
"Visi žmonės yra lygūs."
Tai buvo radikali idėja. Net revoliucinė.
Bet Amerika unikali tuo,
kad mes visada tobulėjame.
Mes nesam tobuli.
Galim būti irzlūs, smulkmeniški, savanaudžiai, šykštūs.
Pripažinkim, dalis mūsų visada rasim dėl ko skųstis.
Bet kaip amerikiečiai mes visada rasdavom būdą apeiti tuos neigėjus,
tuos nemalonius žmones, kurie stoja prieš pažangą,
kurie yra apgailėtini, nepakenčiami... Jau minėjau, kad smulkmeniški?
-Niekingi... -Ei, scenarijuje šito nėra!
1775 m. žiemą Kontinentinis Kongresas suprato,
kad nepriklausomybė nuo Britanijos yra vienintelis kelias.
Penkių narių komitetui buvo pavesta
parengti pareiškimą, paaiškinantį priežastis
monarchijos atmetimui ir nepriklausomybės deklaracijai.
Komitetą sudarė Johnas Adamsas, Thomas Jeffersonas,
Benjaminas Franklinas, Rogeris Shermanas ir Robertas Livingstonas.
Žinoma, kad pirmą juodraštį parašė Thomas Jeffersonas,
bet pirmasis tai padaryti bandė Robertas Livingstonas.
Kai kas sako, kad tai darydamas jis buvo ne visai blaivus.
Kontinentinio Kongreso nariai,
mes pagaliau turime pirmąjį Nepriklausomybės deklaracijos juodraštį,
surašytą mūsų gerbiamo kolegos Roberto Livingstono.
Puikiai.
-Puikiai padirbėta. -Neilgai užtrukau.
Pakako tik dviejų plunksnų.
-Mes dėkingi. -Nėra už ką.
Bet sutarėm, kad bus tik 27 skundai.
O jūs pridėjot daugiau.
Taip, keli jų labai glumina.
Pone Džefersonai, juk nenorėtume aiškinti Rembrantui,
kiek spalvų jis turi naudoti tapydamas.
Ar ne taip?
Bet mes turim tik kelis klausimus apie tai, ką parašėt.
Pvz., "Jeigu jus kviečia vakarienės,
jūs turite teisę kaip JAV pilietis paklausti:
'Kas dar ten bus?' prieš priimdamas kvietimą."
Ar jūs nenorit sužinot, su kuo leisite vakarą?
Prieš kelias savaites mane kvietė pas Madisonus.
Sėdėjau prie vieno stalo su Aleksandru Hamiltonu.
Ar turėjau progą pakalbėt su juo? Ne.
Nes mane pasodino greta Madisono dėdės,
tabako augintojo iš Virdžinijos.
Koks laiko gaišimas.
O dar teko važiuoti vežimu dvi valandas.
Kam kelt koją iš namų? Kur nors nusigaut reikia dviejų valandų.
Mielai įtraukčiau tai į dokumentą.
Robertai, norite į Nepriklausomybės deklaraciją įrašyti,
kad draudžiama dalintis skėčiu.
Jei lyja, pasiimk savo skėtį. Nesišliek prie kitų.
O jei skėčio turėtojas pasisiūlo juo dalintis?
Jis taip daro tik iš mandagumo.
Jis nenori dalintis. Nes tai nėra normalu.
Pamiršai skėtį? Pats kaltas.
Sušlapsi. Susitaikyk.
Neversk kito šlapti, nes pačiam nepakako proto pasiimt saviškį.
Pone, nuo sausio 7 d. draudžiama sveikinti su Naujaisiais metais?
Taip, Adamsai.
Net jei naujais metais žmogų sutinki pirmąsyk?
Taip, Franklinai, net jei sutinki pirmąsyk.
Tie sveikinimai su Naujaisiais nesibaigia.
Sausio 20 d. "Su Naujais." Sausio 25 d.
"Su Naujais." Sausio 31 d. Kada baigsis?
Kodėl šitas įrašytas? "Draudžiama giliai kvėpuoti lauke."
Reikia draust. Ar tu nori matyt kaip žmonės daro...
Kokia graži diena.
Štai dar vienas perlas. "Jokio dalijimosi desertais. Nori deserto? Užsisakyk.
Jokių 'padalinkite visiems'."
Mes ne gyvuliai, p. Franklinai. Neėdam iš lovio.
Galima turėti savo šakutę.
Tada visi atsikąsim, dėsim šakutę į burną
ir grąžinsim į tortą ištraukę iš burnos.
Nehigieniška, p. Franklinai.
Kartais aš nenoriu viso torto gabalėlio.
Aš noriu tik paragauti.
Tai atsipjauk gabalėlį sau, Franklinai!
Jei pasirenki eilę, tai turi ir likti joje?
Aišku, nes kitaip bus chaosas.
Ta eilė juda greičiau. Pereisiu.
O ne. Aš noriu čia.
Staiga pradedi trankytis į žmones, kyla muštynės.
Viskas dėl to, kad žmonės lenda į greičiau judančią eilę. Ne.
Išsirenki eilę ir lieki joje. Štai taip turi būti.
Nepritariu ir nemanau, kad tai turi būti dokumente.
Nepatinka, Hankokai? Nes tau nereikia laukt eilėse.
Už tave viską daro tarnai. Aš turiu tarnų.
Ar elgiuos su jais sąžiningai? Manau, taip.
Ar gailiu botago? Ne visada. Nes smagu nuplakti.
Plieki, plieki.
Išgirsti, kad kūkčioja, nustoji.
"Vyrai turi susilaikyti nuo vėdinimosi vėduoklėmis viešumoje?"
Ar kas nors nori tai matyti?
Norit matyti, kaip vyrai daro šitaip? Šitą judesį?
Pone Adamsai, klausiu jūsų, norit, kad jūsų sūnus vėdintųsi?
Taip ir maniau. Jis nenori matyt, kaip jo sūnus vėdinasi.
Aš nenoriu matyt kaip mano sūnus vėdinasi.
Jūs irgi, manau, nenorit matyt kaip jūsų sūnūs vėdinasi.
Kas su manim? Už ar prieš?
Prieš!
Štai dar vienas, kurio neturėtų būt.
"Draudžiama kitiems pasakot savo sapnų.
Nors sapnuotojui jo sapnas gali atrodyti įdomus,
kitiems visai neįdomu apie tai klausyti."
Ponai, šiame pasaulyje gyvenam 38 metus.
Ir gaišim laiką klausydami apie kitų žmonių sapnus?
Nemanau.
-Aš jau 70 metų šioj Žemėj. -70?
Pasirodo, kunilingas su prancūzėmis suteikia jaunatviškumo.
Jūs, pone, atradot jaunystės eliksyrą.
Sveikinu.
Siūlot šalyje uždrausti tostus?
Jokių arbatpinigių?
"Jei pradėjot gyventi sveikai, neviešinkit to."
"Jei lankotės Anglijoje, negrįžkit, staiga, su nauju akcentu."
"Draudžiama glostyti barzdą?"
Reikia įtraukt į dokumentą.
Štai tiesa, kurią aš laikau akivaizdžia.
Jūs, pone, esat imbecilas.
Ponai, ką mes darome?
Čia net ne nusiskundimai.
Tiesiog smulkūs skundai,
niekuo nesusiję su deklaracija, kad esame nepriklausomi
nuo Anglijos ir tironijos.
Teisingai!
Čia ne tik nepriklausomybės deklaracija!
Čia yra sveiko proto deklaracija!
Po 250 metų
mūsų palikuoniai dėkos mums už puikų darbą,
kurį čia nuveikėm, gerindami jų gyvenimą.
Ponai, ar sutinkate? Už ar prieš?
Prieš!
Tūkstantį kartų prieš.
Pone Livingstonai, dėkojame jums už jūsų sunkų darbą.
Bet šitų dalykų mūsų deklaracijoje nebus.
-Džefersonai, nori pabandyt? -Galiu.
Šitų tikrai nenaudosiu.
Ypač "neploti grojant muzikai ir tikintis, kad prisijungs kiti".
Maršalai, išlydėkit jį.
Nebūtina, nes aš nenoriu gyventi šalyje,
kur žmonės dalijasi skėčiais,
giliai kvėpuoja lauke,
keičia eilę kada panorėję,
vėdinasi, glosto barzdą,
dalijasi sapnais ir desertais.
Su Naujaisiais, asilai!
1876 m. kovo 7 d.
Alexanderis Grahamas Bellas sėkmingai užpatentavo
prietaisą, kurį pavadino telefonu.
Po kelių dienų, viešai,
jis pirmąsyk paskambino savo padėjėjui Thomasui Watsonui.
Pirmas skambutis buvo šlovinga diena Amerikos inovacijoms.
Tik ne pačiam Bellui.
Sveiki, ponios ir ponai.
Žmonos Mabel vardu sveikinu jus atvykus į mūsų namus.
Ačiū, kad atėjot.
Netrukus pamatysite dar neregėtą dalyką žmonijos istorijoje.
Pristatau jums...
Telefoną.
Mano padėjėjas Watsonas yra kitame pastate.
Jis mūsų nemato ir negirdi.
Bet su šiuo prietaisu
aš galėsiu bendrauti su juo
tarsi jis stovėtų greta manęs.
Pakelsiu ragelį savo pusėje, o jo pusėje jis skambės.
Kaip skambės?
Įprastai. Tiesiog skambės.
Paprastas skambutis.
Gal žmonės galėtų pasirinkti skambučio garsą?
Taip. Norėčiau durų skambučio.
O aš norėčiau klouno trimito.
Arba dviračio skambučio.
Visi sumanymai puikūs, bet esmė tai ne čia.
Esmė - aš galiu bendrauti su žmogumi, kuris yra už kelių kilometrų.
O jeigu aš groju pianinu ir nenoriu, kad jis skambėtų?
Geriau vibruotų, kaip dambrelis kišenėje.
Taip.
Kokia nuostabi mintis.
O jeigu galėtum išsiųsti trumpą...
O jeigu išrastumėt kažką savo? Tiesiog išraskit savo.
Čia ne toks daiktas.
Norit vibruojančio? Patys ir išraskit.
Nes kalbat nesąmones.
Ar dar kas nors pageidauja pridėt kažką?
-Galima rinktis spalvą? -O gal jis groja dainą?
Baigėt? Ar norit pamatyt demonstraciją?
Taip. Kodėl reikia tiek laukt?
Paprašysiu išsinešdinti.
-Manęs? -Taip, jūsų.
-Nešdinkitės. -Ačiū. Labai mielas vakarėlis.
-Labai ačiū. -Nešdinkitės!
-Kas ji, po velnių? -Neįsivaizduoju.
Ką ji čia veikia? Nekenčiu jos!
Dabar net nenoriu nieko daryt. -Labai prašom.
-Net nebenoriu. -Norit.
Daugybę mėnesių dirbot nesudėdamas bluosto.
Atleiskit, bet dar viena mintis šovė. Būtų labai smagu...
-Tylos! Norit pamatyt, ar ne? -Taip, labai norim.
Tikrai?
-Nes nepanašu. -Visi nori.
Nepanašu, kad norit.
Panašiau, kad norit girdėt patys save.
Ar to čia susirinkot?
Ne.
-Velniai rautų. -Mielasis...
Asilai neraliuoti.
Pone Vatsonai, ar girdit mane?
Taip, girdžiu, Aleksandrai.
Jis girdi mane!
Vatsonai!
Tai didžiulis žingsnis į priekį mokslui ir bendravimui.
Man nebūtų pavykę be tavo puikios pagalbos.
Atėjo metas švęsti.
Tikrai taip.
Tai...
Ką veiki?
Nieko.
Sėdžiu krėsle.
Taip, aš irgi sėdžiu krėsle.
Na...
Gerai.
Aleksandrai, prisimeni, kai buvom tame mokslininkų suvažiavime?
-Kur jis vyko? -Klivlande.
Buvom viešbutyje.
Pameni tas gyvatvores? Kaip gražiai iškarpyta buvo?
-Tas sodininkas nuostabus. -Taip...
Buvo dramblių, ruonių ir net žirafa.
Man atrodo, žirafos kaklui panaudojo medį.
Tik dėl to nepritariu.
Jei karpai krūmus, turėtum išlaikyti tą tyrumą.
-Karpyt tik gyvatvores. -Gerai.
O koks sodų grožis!
Tu nusiskynei lelijų, kam aš nepritariau.
Taip, gerai.
-Nevalia skinti gėlių... -Gerai.
-svetimame sode. -Viskas.
Man reikia eit.
Žinai, ką norėjau pasakyt?
Vatsonai, turiu svečių. Man reikia eit.
-Pusbrolis atsiuntė laišką. -O Dieve.
Jis sutiko žmonių, kurių pavardė Grahammai. Su dviem "M".
Turiu tą laišką atsidėjęs.
Niekas nerašo su dviem "M", ar ne?
-Vatsonai, užsičiaupk. -Ne. Kokia prasmė?
Sviestas sviestuotas.
Gerai, yra dvi "M" raidės!
Vatsonai, aš turiu svečių.
Nebegaliu kalbėt!
Dvi "M" gali būt, kai sakai "mm" arba "niamm".
Pažįsti Grahamų su dviem "M"?
Nepažįstu nė vieno! Net ir su viena "M"!
Nepažįstu Grahammų su dviem "M"!
Nepažįstų Grahammmų su trim "M"!
Regis, buvo nutrūkęs ryšys.
Pameni tas antis ir ančiukus, sekančius iš paskos?
Buvo labai miela. Prisiminiau, kai išsijungė...
KARAS
Pirmasis pasaulinis karas prasidėjo 1914 m.
Centrinės galios, Vokietija, Austrija-Vengrija,
Bulgarija ir Osmanų imperija
kariavo su sąjungininkais - Prancūzija, Rusija, Italija, Didžiąja Britanija
Rumunija, Kanada ir Japonija.
JAV prisijungė prie sąjungininkų 1917 m.,
po to, kai Vokietija paskandino daug amerikiečių laivų,
tarp jų ir prabangų kruizinį laivą "Lusitania",
kuriame plaukė šimtai amerikiečių.
Nebuvo didesnio siaubo nei kovos apkasuose
atnešusios neregėto mąsto skerdynes ir naikinimą.
Karo pabaigoje žuvusiųjų skaičius siekė 16 mln.
Daugybė karių narsiai kovėsi ir mirė už savo šalį.
Aišku, buvo išimčių.
Negaliu. Jau netekau daug draugų.
Gerai bent tiek, kad nebereikės rašinėt laiškų.
Klausyk, jeigu negrįžčiau, ar gali padaryt man paslaugą?
Ar gali pristatyt laišką mano merginai Gretai?
Aš?
Turiu dar užrašyt kelias eilutes.
Man malonu, kad tu šitaip galvoji apie mane...
Bet aš netinku tam. Aš labai neatsakingas.
Nuolat pametu viską.
Sykį ieškojau savo akinių,
o jie buvo man ant kaktos.
-Ieškojau kelias valandas. -Atskrenda!
Ne, prašau tavęs.
-Galiu išsiųst paštu? -Ne. Turi įteikt jai pats.
-Kur ji gyvena? -Albukerkyje.
Albukerkyje? Tu juokauji?
Ačiū, Deividai. Einu užbaigt.
Albukerkyje?
Geriau prašyk Vodžukauskio. Jis gyvena Santa Fė. Vodžai!
-Kas nors matė Vodžą? -Ne.
Ne. Sakiau, kad nekantrauju grįžt namo pas savo Deizę.
Štai kas laukia manęs.
-Ką reiškia tas garsas? -Ji nebloga.
-Kas yra? Negraži? -Ne, nebloga.
-Nebloga? -Taip, jeigu tau patinka.
-Tau ji patinka? Na, štai. -Taip.
Bet ji tau negraži?
Eičiau su ja į kiną, jeigu ji sumokėtų. O jeigu ne...
Nežinau. Ji ne mano skonio.
Visi turi savo skonį.
-Ji tavo skonio. -Taip. O koks tavo skonis?
Na...
-Vėl garsai. Kodėl? -Kartais garsai būna išraiškingi.
Ar tau sunku pasakyti "taip"?
Klausiu, ar ji graži, atsakai, kad taip. Viskas.
Žinau... Taip pribloškei, kad net tiesą pasakiau.
Jei būtum priėjęs prieš 10 min.
ir pasakęs: "Po 10 min. parodysiu savo merginos nuotrauką",
aš būčiau spėjęs sugalvot melą, kad būtum patenkintas.
Tai čia aš kaltas?
-Ką reiškia tas garsas? -Tikriausiai.
Gerai, vyrai.
-Atėjo laikas. -Seržantas.
Pasimelskit ir ruoškitės pulti.
Po mano komandos perlipsit į niekieno žemę.
Veršitės pro kulkų krušą.
Pasieksit fricus ir gerai iškaršit jiems kailį.
Karšim kailį. Aš karšėjas.
Aš karšėjas.
Visi kartu: "Karšim kailį!"
Karšim kailį!
Pasirengę duot į kaulus Kaizeriui?
Duosim... Oi, kaip duosim...
Duosim Kaizeriui į kaulus!
Pirmyn!
Lipkit per viršų! Pirmyn, vyrai!
Po tavęs. Nagi.
Pirmyn, Deividai, ropškis!
Mamyte!
Eilini Deividai, nešk šikną!
Pirmyn, vyrai! Greičiau!
Judam!
Eilini Volasai, nustok smaukytis ir judinkis.
-Taip, pone. -Seržante, aš tuoj.
Gerai.
Aš gyvas!
O Dieve! Aš gyvas!
-Ačiū, Viešpatie. -Kas nutiko?
-Mane pašovė.
Kur? Nematau kulkos skylės.
Kulka turbūt praėjo kiaurai.
-Tai stebuklas. -Pakviesiu mediką.
Mediką? Nereikia. Nevargink mediko.
Jam reikia pjaustyt galūnes. Jis turi daug darbo.
Nereikia medikų.
Tu atrodai visiškai sveikas.
Žinai, kas turbūt nutiko?
Kulka prazvimbė šalia galvos.
Aha.
Ir netekau sąmonės.
Bet tu atrodai visiškai sveikas ir ramus.
Aš buvau miręs. Maniau, kad aš miręs.
Kulka nepataikė, bet miręs?
Maniau, kad čia pomirtinis gyvenimas.
Po mirties tu vis tiek esi įkalintas savo galvoje.
Tu vis dar esi tu - žmogus, kurio nelabai mėgsti.
Tad pomirtinis gyvenimas - nieko gero.
Jis yra, bet ne toks, kokio norėtum.
-Galiu pasiūlyt kitą teoriją? -Žinoma.
Tu apsimetei pašautas
ir gulėjai, kol į mus šaudė.
Tai neabejotinai yra didžiausias įžeidimas
ir bjauriausia, ką tik esu girdėjęs savo adresu.
Kaip tu drįsti?
Gerai. Man atrodo, suprantu.
Čia dėl to, ką pasakiau apie Deizę?
Tai aišku.
Aš daug galvojau apie tai...
Apsvarsčiau visą situaciją.
Mano vertinimas buvo labai neteisingas.
Kaip aš šitaip galėjau sakyt? Ji gražuolė.
Ar supranti, kaip tau pasisekė?
Ne tik vesčiausi ją į kiną ir pirkčiau bilietą,
bet kviesčiau vakarienės ir vaišinčiau.
Vaišinčiau šampanu, palydėčiau iki namų.
O jei pakviestų į vidų, net neabejok,
-nerčiau stačia galva. -Jau per daug.
Jau per daug.
Gal yra būdas padaryt
-toks nuotraukos kopiją? -Ne.
Tai tu neapsimetei pašautas
ir negulėjai kaip vaikas?
Aišku, kad ne. Ką tu čia kalbi? Galiu pult bet kada.
-Tikrai? -Karą mėgstu.
-Mėgsti? -Man čia yra gyvenimas.
-Aš čia gyvenu. -Aha.
-Jaučiuosi gyvas. -Tai puiku.
Kitam puolimui vadovauk tu.
-Aš puolėjas, ne vadas. -Seržante!
-Kokio velnio? -Deividas nori vadovaut puolimui.
-Ne. Aš ne vadas. -Labai gerai.
-Aš puolėjas, ne vadas. -Nemaniau, kad turi kiaušus.
-Aš ir neturiu. -Pasirodo, turi.
Ne, neturiu. Jis tik taip sako.
-Parodyk savo kiaušus. -Ką?
-Išprotėjot? -Eime.
Negaliu vadovaut puolimui.
Aš juk raišas. Be to, man lengvai paleidžia vidurius.
Eilini Deividai, neįvertinau tavęs.
Štai. Vesi mus į mūšį.
-Ką? Aš? -Taip.
Negaliu nešt vėliavos. Per daug pusryčių privalgiau.
-Nesąmonė. -Ką?
Tu esi pulko vėliavnešys.
-Nešti vėliavą? -Taip.
Čia kaip prašytis nušaunamam.
-Ką? -Tai garbė.
Man nereikia garbės. Aš kuklus žmogus.
-Imk vėliavą. -Ne. Pats ir imk.
-Tu imk! -Ne.
-Seržantas nori, kad pažiūrėčiau. -Gerai.
Niekše! Imk vėliavą arba sukišiu stiebą į šikną.
Gerai.
Pašovė Volasą!
Pats.
GRETA BEIKER ALBUKERKIS
1955 m. gruodžio 1 d.,
Rosa Parks važiavo namo autobusu Montgomeryje, Alabamos valst.
Ji atsisakė užleisti vietą baltaodžiui vyrui
ir taip pažeidė mieste galiojusią tvarką, kad juodaodžiai sėdi gale,
o autobuso priekis skirtas tik baltaodžiams.
Bet Rosa nesitraukė.
Ji buvo suimta, o jos veiksmai įkvėpė juodaodžių bendruomenę
surengti Montgomerio autobusų boikotą, kuriam vadovavo M. L. Kingas Jaunesnysis.
Boikotas truko ilgiau nei metus,
kol JAV aukšč. teismas skirstymą autobuse paskelbė prieštaraujančiu konstitucijai.
Rosa Parks dėl savo veiksmų tapo visoje šalyje atpažįstamu
orumo ir stiprybės simboliu kovoje už rasinės segregacijos pabaigą.
Bet, kiek mažiau žinoma, kad ji tai bandė ir anksčiau.
MONTGOMERIS, ALABAMA, 1955 M.
KLIVLANDO AV.
Traukis.
Atsiprašau.
Vairuotojau!
-Eik į galą. -Ne.
Sakau, eik į autobuso galą.
O aš sakau, kad neisiu.
Tada įduosiu tave policijai.
-Pirmyn. -Gerai.
Rimtai? O gal galim nieko nedaryt? Aš labai patogiai sėdžiu čia.
Jeigu atsistos ji, tada turėsiu stotis ir aš, o jis turės lįst ten.
Jis gali užsimanyt mano vietos ir mes susimušim.
Nesąmonė. Ji čia sėdi. Eik į galą. Judinkis.
Tu irgi. O tu vairuok.
Taip, tu. Pirmyn.
Jūs labai malonus.
-Reikėjo pasakyt. -Amen.
Kur važiuojat?
Į turgų.
Tai apsipirksit iš peties, ar ne?
-Daug pirksit? -Ne.
-O ką planuojat? -Daržovių. Persikų.
-Kuo jūs vardu? -Rosa.
-Aš Murėjus. -Malonu.
Malonu, Rosa. Turėjau tetą vardu Rosa.
Miela moteris buvo. Ir, sakyčiau, gan apvali.
Mėgo pikantišką humorą.
Patikėkit, dvylikamečiui tai žadino vaizduotę.
-Apie tetą? -Taip.
Ji atitekėjo į jūsų giminę?
Ne. Ji mano mamos sesuo.
Galit man padėt? Noriu nusivilkt megztinį.
Galit tempt už rankovės?
Pone... Jūs prakaituojat.
-Ačiū. Taip jau geriau. -Puiku.
Ačiū. Galiu paklausti?
Tu esi svečiuose, bet pradeda niežtėti nugarą.
Jei pamatytum, kad yra kasyklė, pasinaudotum?
Ar geriau trintumeisi į kampą, kad...
Pasikasytum pati?
-Ne, nenaudočiau. -Taip.
-Tas pats kaip naudot dantų šepetėlį. -O aš nesutinku, Rosa.
Nugara juk ne burna.
Jeigu nebūtų kasyklės, žinai, ką padaryčiau?
Eičiau į virtuvę, paimčiau šakutę, nueičiau į tualetą.
-Ne. -Ir pasikasyčiau nugarą.
Šakutę nuplaučiau ir padėčiau atgal.
Rosa, nėra geresnio jausmo
nei kasytis nugarą šakute.
Štai taip. Bėda išspręsta.
-Gal turit ką paskaityt? -Ne.
Turbūt derėjo pasiimt ką nors paskaityt į autobusą.
Kas nereiktų sėdėt ir dairytis kaip asilui. Aš mėgstu skaityt.
-Gyvenat vienas? -Taip, Rosa.
Turiu daug planų.
Dauguma jų mirę, nes juos ignoruoju.
Dar turiu papūgą, kuri moka pasakyt mano vardą: "Murėjus!"
Murėjus!
Kaip Murėjus?"
-Mėgstat girdėt savo balsą? -Labai.
Rosa, o kas toks Polas Banianas? Jis mums patinka, ar ne?
Žinau, kad buvo stambus.
Žmonės sako, kad viso omaro valgyti nevalia.
-Bet mano patirtis rodo kitaip. -Ką?
Niekas nededa pyrago vėsti ant palangės kaip rodo filmuose.
Patikėk, žiūrėjau ne pro vieną langą.
Kodėl žiūrit pro langus? Ieškot pyrago?
Matei "Dragnetą" vakar?
Jau pirmą minutę žinojau, kas žudikas.
-Galiu paklaust? -Viešpatie.
Jeigu tave apiplėštų,
geriau plėšikas būtų juodaodis ar baltaodis?
Geras klausimas, ar ne? Labai įdomus. Pagalvok.
Kokie sociologiniai aspektai.
Kodėl turėčiau galvot kaip mane apiplėšia?
Žinau, bet jeigu reiktų...
-Kodėl jūs galvojat apie tai? -Tiesiog šovė mintis.
-Jūs meldžiatės? -Maldos man laiko švaistymas.
Reiktų pasimelst už jūsų mintis.
-Už mano mintis? -Taip.
Gal šitaip rasit ramybę.
-Manai, man reikia ramybės? -Taip.
-Iš ko tu sprendi šitaip? -Praktiškai, iš visko.
-Gerai. -Na, užsimerkim.
-Gerai, užsimerkiu. -Užsimerkit.
-Užsimerkiau. -Viešpatie,
šiandien mes meldžiamės už p. Murėjų.
Viešpatie, apglėbk jį savo Dvasia. Nuramink jo protą, Dieve.
-Taip. -Nutildyk jo mintis.
Murėjau, ar norėtumėt ką nors pasakyti Viešpačiui?
-Taip, žinoma. -Gerai, tai sakykit.
Viešpatie, turbūt žinai,
kad neturėjau sekso jau aštuonerius metus.
-Dieve mano. -Tu juk žinai.
Gal galėtum man pagelbėt šiek tiek?
Atsiųsk man ką nors. Aš nesu labai išrankus.
Ji gali būt stamboka. Tik, aišku, nesiųsk man dramblio.
Truputis antsvorio - nieko tokio. Man nerūpi.
Raudonplaukė būtų visai nieko.
Žinok, aš ne... Taip, raudonplaukė.
-Rosa, kur eini? -Į autobuso galą.
Bet jūs melskitės, Murėjau. Na, padalinkit ir man.
Taigi, kaip jau minėjau, raudonplaukė būtų nerealu.
Taip. Tik ne per daug strazdanota.
Vertė: Ramunas Baksys