Sel 4. juuli on Ameerika 250. sünnipäev.
Selle hetke austamiseks meenutame
sündmusi, inimesi ja ideid,
mis aitasid vormida ja säilitada meie suurt omariikluse eksperimenti.
Asutajaisad koostasid dokumendi,
mis tagaks õigusriigi ja inimõigused.
Koos rajasid nad uue riigi,
kus võim ei olnud monarhi, vaid tavakodanike käes.
Nad kirjutasid: "Peame enesestmõistetavaks tõde,"
"et kõik inimesed on loodud võrdseks."
See oli radikaalne idee. Isegi revolutsiooniline.
Aga Ameerika muudab tõeliselt ainulaadseks
asjaolu, oleme alati olnud pidevas täienemises.
Me pole ideaalsed.
Võime olla äkilised, väiklased, isekad ja kitsid.
Olgem ausad, mõned meist leiavad alati midagi, mille üle vinguda.
Aga ameeriklastena oleme alati saanud võitu neist kahtlejatest,
neist äärmiselt ebameeldivatest inimestest, kes on takistanud arengut,
neist õnnetutest, väljakannatamatutest... Kas mainisin juba väiklust?
Armetutest... - Hei, seda käsikirjas pole!
1775. aasta talveks sai koloniaalkongress aru,
et ainus võimalik tee on Briti võimu alt iseseisvumine.
Viieliikmeline komisjon sai ülesandeks
koostada teadaanne, mis selgitaks
monarhiast loobumise põhjuseid, ehk iseseisvusdeklaratsioon.
Nendeks olid John Adams, Thomas Jefferson,
Benjamin Franklin, Roger Sherman ja Robert Livingston.
On üldtuntud fakt, et Thomas Jefferson kirjutas esimese mustandi,
aga tegelikult tegi esimese katse Robert Livingston.
Mõned ütlevad, et ta olevat kirjutamise ajal kräkiuimas olnud.
Koloniaalkongressi härrased,
meil on lõpuks iseseisvusdeklaratsiooni esimene mustand,
mille kirjutas meie lugupeetud kolleeg Robert Livingston.
Hea töö.
- Mul ei kulunud kaua.
Mul kulus vaid kaks sulge. Kaks sulge.
Oleme väga tänulikud. - Lõpetage.
Aga leppisime kokku, et meil on vaid 27 kaebust.
Lisasite veel hulga kaebusi.
Nõus. Neid on mitu ja need on enam kui hämmastavad.
Hr Jefferson, me ei taha ju seada Rembrandtile piire,
mitut värvi ta maalides kasutada võib, ega ju?
Aga meil on mõned küsimused mõnede sinu kirjutatud asjade kohta.
Näiteks: "Kui keegi kutsub sind õhtusöögile,"
"on sul Ameerika kodanikuna õigus"
"enne kutse vastuvõtmist küsida, kes sellele õhtusöögile tulevad."
Kas te ei taha teada, kelle kõrval te kogu õhtu istuma peate?
Mind kutsuti mõne nädala eest Madisoni juurde õhtusöögile.
Samas lauas istus Alexander Hamilton.
Kas sain võimaluse Hamiltoniga rääkida? Ei.
Sest mind pandi istuma Madisoni onu kõrvale,
kes on Virginiast pärit tubakakasvataja!
Oli see vast ajaraiskamine.
Lisaks kaks tundi kaarikusõitu sinna.
Miks üldse kodust lahkuda? Igale poole minek võtab kaks tundi.
Tahaksin selle dokumenti kirja panna.
Robert, tahate iseseisvusdeklaratsiooni kirjutada,
et vihmavarju jagamine on illegaalne.
Kui sajab, võta oma vihmavari kaasa. Ära kasuta kellegi teise oma.
Aga kui vihmavarju hoidja pakub ise vihmavarju jagamist?
Kui ta seda teeb, siis ainult heast südamest.
Ta ei taha seda jagada. See pole õige.
Unustasid vihmavarju? Kehv lugu! Kehv lugu!
Saa märjaks! Ela üle!
Ära tee kedagi teist märjaks,
sest oled liiga loll, et enda vihmavarju kaasa võtta!
Härra, pärast 7. jaanuari on illegaalne kellelegi head uut aastat soovida?
Täpselt, Adams.
Isegi kui inimest uuel aastal esimest korda näed?
Just nii, Franklin, isegi esimest korda nähes.
Need uue aasta soovimised võivad kesta lõputult.
20. jaanuar, "head uut aastat". 25. jaanuar,
"head uut aastat". 31. jaanuar. Millal see lõpeb?
Miks see siin on? "On illegaalne väljas sügavalt sisse hingata."
Peaks olema. Tahate, et inimesed käiks nii ringi?
Kui ilus päev!
Siin on veel üks pärl. "Magustoitude jagamine on keelatud."
"Kui tahad magustoitu, telli ise."
"Mingit jagamist pole."
Me pole loomad, hr Franklin, kõik küna ääres söömas.
Igaüks võib saada oma kahvli.
Siis võtame ampsu, paneme kahvli suhu
ja pistame tagasi koogi sisse, kui see on suust läbi käinud.
Hr Franklin, see on ebahügieeniline.
Vahel ma ei taha tervet koogiviilu.
Tahan vaid ampsu.
Tellige oma kuradi koogitükk, Franklin!
Kui sa valid järjekorra, pead sellesse jääma?
Muidugi pead jääma. Muidu on see lihtsalt kaos.
See järjekord liigub kiiremini, lähen sinna.
Ei. Tahan minna siia.
Ja järsku komistad inimestele otsa ja tekivad kaklused.
Vaid sellepärast, et inimesed tahavad minna kiiremasse järjekorda. Ei!
Valid järjekorra ja jääd sellesse. Nii see käib.
Ma pole sellega nõus ja see ei peaks siin dokumendis olema.
See ei meeldi teile, Hancock? Sest te ei pea järjekorras ootama.
Teil on selleks teenijad. Mul on teenijad.
Kohtlen neid õiglaselt? Tahaksin uskuda.
Kas jätan piitsa andmata? Mitte alati. Piitsutamine on lõbus.
Nüpeldad neid, nüpeldad neid.
Kuuled väikest nuukset ja lõpetad.
"Mehed hoiduvad avalikult lehviku kasutamisest"?
Kas keegi tahab seda tõesti näha?
Tahate näha, et mehed seda teeks? Seda? Seda liigutust?
Hr Adams, küsin teilt, kas tahate, et te poeg lehvikut lehvitaks?
Nii ma arvasingi. Ta ei taha, et ta poeg lehvikut lehvitaks.
Ma ei taha, et minu poeg seda teeks.
Arvan, et keegi teist ei taha, et teie pojad lehvikut lehvitaks.
Kes on minuga? Jah või ei?
Ei!
Siin on veel üks, mis ei peaks sisse minema.
"On illegaalne rääkida kellelegi oma unenäost."
"Pole vahet, kui huvitav võib see tunduda unenäo nägijale,"
"teistel pole selle kuulmise vastu huvi."
Härrased, meile on antud siin maailmas elada 38 aastat
ja raiskame selle teiste inimeste unenägude kuulamisele?
Mina nii ei arva.
Ma olen elanud 70 aastat, sa tola. - 70?
Nähtavasti hoiab prantslannadega oraalseksi tegemine inimest noorena.
Teie, härra, olete avastanud nooruse lätte.
Õnnitlen!
Toosti tegemine tuleks riiklikult keelata?
Preemiad tuleks keelata?
"Kui alustad tervislikku eluviisi, siis hoia see enda teada"?
"Kui külastad Inglismaad, ära naase järsku inglise aktsendiga."
"On illegaalne paitada kellegi habet"?
See peaks olema dokumendis.
Siin on tõde, mida mina pean enesestmõistetavaks.
Teie, härra, olete imbetsill.
Härrased, mida me teeme?
Need on vaevu kaebused.
Need on tühised etteheited
ja neil pole midagi pistmist iseseisvuse deklareerimisega
Inglismaast ja türanniast!
Just nii!
See pole vaid iseseisvusdeklaratsioon.
See on kaine mõistuse deklaratsioon!
250 aasta pärast
tänavad meie järeltulijad meid suure töö eest,
mida oleme siin teinud, et muuta nende elud määratult paremaks.
Härrased, olete minuga? Jah või ei?
Ei!
Tuhat korda ei!
Hr Livingston, suur tänu suure töö eest.
Aga ma ei usu, midagi sellest meie deklaratsiooni läheb.
Jefferson, tahad ise proovida? - Jah, teen seda.
Seda ma ei kasuta.
Eriti, "ei tohi muusikaga kaasa plaksutada ja oodata, et teised liituksid."
Marssalid, saatke ta välja.
See pole vajalik, sest ma ei taha elada riigis,
kus inimesed jagavad vihmavarje,
hingavad väljas sügavalt sisse,
vahetavad suvaliselt järjekordi,
kasutavad lehvikut, paitavad habet
ning jagavad unenägusid ja magustoite.
Head uut aastat, sitakotid!
7. märtsil 1876
sai Alexander Graham Bell patendi
seadmele, mida ta nimetas telefoniks.
Mõned päevad hiljem tegi ta rahva ees
maailma esimese telefonikõne oma assistent Thomas Watsonile.
Esimene telefonikõne oli Ameerika innovatsioonile hiilgav päev.
Bellile aga mitte.
Tere päevast, daamid ja härrad.
Oma naise Mabeli nimel tervitan teid meie kodus.
Tänan, et tulite.
Seda, mida te peagi näete, pole varem inimajaloos nähtud.
Esitlen teile...
...telefoni.
Mu assistent Watson on teises hoones,
nägemis- ja kuuldeulatusest väljas.
Aga selle seadmega...
...saan temaga suhelda...
...nagu ta seisaks minu kõrval.
Võtan enda poolel telefoni ja tema poolel hakkab see helisema.
Millise helinaga?
Tavalise helinaga. See on lihtsalt helin.
Tüüpiline helin.
Äkki peaks olema helinate menüü, mille hulgast saab valida.
Jah. Ma tahaks, et minu oma kõlaks nagu uksekell.
Ma tahaks, et minu oma kõlaks nagu klouni pasun.
Või jalgrattakell.
Kõik imelised ideed, aga see pole asja iva.
Iva on selles, et saan suhelda kellegagi, kes on kilomeetrite kaugusel.
Aga kui olen klaverikontserdil ja ei taha, et see heliseks?
Tahan, et see vibreeriks taskus nagu parmupill.
Jah.
See on põnev idee.
Mis siis, kui saaks saata lühikesi...
Äkki leiutate enda telefonid? Minge leiutage oma telefonid.
See pole see.
Tahate midagi, mis vibreeriks? Minge leiutama!
See on jama!
Kas kellelgi on veel midagi lisada?
Kas saadaval on ka eri värve? - Või kas see võiks mängida näiteks laulu?
Kas see on kõik? Kas tahaksite demonstratsiooni näha?
Jah. Me ei tea, miks see nii kaua võtab.
Kas võiksite lahkuda?
Mina? - Jah, teie.
Teie. Kaduge välja! - Suur tänu. Kena pidu. Aitäh.
Suur tänu. - Välja!
Kes kurat ta on? - Pole aimugi.
Mida ta siin teeb? Vihkan teda!
Ma ei tahagi seda enam teha. - Palun.
Ma ei taha seda teha. - Jah, sa tahad seda teha.
Töötasid selle kallal kuid päeval ja öösel.
Vabandust, mõtlesin veel ühele asjale, mis oleks äge...
Vait! Tahate seda näha või mitte? - Jah, vägagi.
Jah. - Tõesti?
Mulle nii ei tundu.
Mulle tundub, et tahate kuulda iseennast rääkimas.
Kas seda tahategi? Sellepärast tulitegi?
Ei.
Kurat võtaks! - Kullake.
Kuradi sitapead.
Hr Watson, kas kuulete mind?
Kuulen tõesti, Alexander.
Ta kuuleb mind! Ta kuuleb mind!
Watson!
See on edusamm teaduses ja kommunikatsioonis.
Sinu abita poleks ma seda suutnud.
Aeg on tähistada.
On tõesti.
Niisiis...
Mida sa teed?
Suurt midagi.
Ma istun toolil.
Jah. Mina ka. Istun toolil.
Niisiis...
Olgu. Olgu.
Alexander, kas mäletad, kui käisime sel teaduskonverentsil?
Kus see oli? - Clevelandis.
Olime selles hotellis.
Mäletad neid hekke ja põõsapügamistöid?
See haljastaja oli imeline. - Jah.
Seal olid elevandid ja hülged ja kaelkirjak.
Aga nad kasutasid vist kaelkirjaku kaelaks puud,
mis pole minu arvates aus.
Arvan, et kui tegeled põõsapügamisega, peaksid olema purist.
Kasutada tuleb vaid hekke. - Jah, olgu.
Ja aiad! Aiad olid ilusad.
Sa korjasid liiliaid, mis polnud minu arvates õige.
Jah. Olgu.
Võõrast aiast ei tohiks lilli korjata. - Olgu. Aitab küll.
Pean minema, aga...
Tead, mida olen tahtnud rääkida?
Olgu. Watson, mul on inimesed külas, pean minema.
Mu nõbu saatis mulle kirja. - Issand jumal.
Ta kohtus inimestega, kelle perenimi oli Grahamm kahe M-iga.
Panin kirja kõrvale.
Ega sa seda kahe M-iga ei kirjuta?
Watson, ole vait! - Ei! Miks peaks?
Nagu kaabu kaabu peal.
Olgu, neil on kaks M-i!
Watson, mul on inimesed külas.
Pean kõne lõpetama!
Kahte M-i saab kasutada vaid siis, kui ütled "mmm" või "nämma".
Kas tead Grahameid, kel on kaks M-i?
Ei, ma ei tea Grahameid! Ma ei tea Grahame ühe M-iga!
Ma ei tea Grahamme kahe M-iga!
Ma ei tea Grahammme kolme M-iga!
Arvan, et kõne katkes.
Kas mäletad parte ja pardipoegi, kes järel olid?
See oli armas. See meenus mulle, kui...
Sõda
I maailmasõda algas 1914. aastal
ja viis Keskriigid – Saksamaa, Austria-Ungari,
Bulgaaria ja Osmanite riigi – sõtta
Antantiga, kuhu kuulusid Prantsusmaa, Venemaa, Itaalia, Suurbritannia,
Rumeenia, Kanada ja Jaapan.
Ühendriigid liitusid Antantiga 1917. aastal,
kui Saksamaa oli uputanud palju Ameerika laevu,
sealhulgas luksuskruiisilaev Lusitania,
millel oli sadu Ameerika reisijaid.
Miski ei võta selle sõja õudusi paremini kokku kui kaevikusõda
oma enneolematu hävingu ja verevalamisega.
Sõja lõpuks oli enam kui 16 miljonit inimest surnud.
Oma riigi eest võitles ja suri tohutult palju vapraid sõdureid.
Loomulikult oli ka erandeid.
Ma ei suuda seda vist teha. Olen juba nii palju sõpru kaotanud.
Hea on see, et nüüd ei pea sa muretsema kontakti hoidmise pärast.
Kuule, kui ma siit ei pääse, pead mulle suure teene tegema.
Kas saaksid selle kirja mu tüdruksõber Gretale viia?
Mina?
Pean veel paar rida kirjutama.
Olen meelitatud. Tore, et minust nii mõtled,
aga olen selleks vale mees. Olen väga vastutustundetu.
Kaotan kogu aeg asju ära.
Ühel päeval otsisin prille ja need olid mul terve aeg peas.
Otsisin mitu tundi. - Varjuge!
See pead olema sina. Palun.
Võin selle ju posti panna? - Ei. Pead isiklikult kohale viima.
Kus ta elab? - Albuquerque's.
Albuquerque's? Nalja teed?
Aitäh, David. Kirjutan lõpuni.
Kuule! Albuquerque's?
Miks sa Wojokowskit ei palu? Ta elab Santa Fes. Wojo?
Keegi Wojot on näinud? - Ei.
Ei. Rääkisin just, et ei jõua ära oodata, mil koju Daisy juurde jõuan.
Tema mind ootabki.
Mida see heli tähendab? - Jah. Tal pole viga.
Kas sa ei pea teda ilusaks? - Tal pole viga.
Tal pole viga? - Jah, kui ta sulle meeldib.
Kas ta meeldib sulle? - Jah.
Siis on hästi. - Olgu. Sa ei pea teda ilusaks?
Viiksin ta kinno, kui ta maksaks. Kui ta ei maksaks...
...siis ma pole kindel. Ma ei tea. Ta pole minu tüüpi.
Muidugi. - Kõigil on oma tüüp.
Ta on sinu tüüpi. - Mis sinu tüüp on?
Jah.
Veel helisid. Miks? - Vahel võivad helid olla ilmekad.
Kui raske on öelda "jah"?
Küsin, kas ta on ilus. Ütled, et on, ja lähme edasi.
Jah. Sa ehmatasid mind aus olema.
Oleks sa 10 minuti eest tulnud
ja öelnud, et näitad 10 minuti pärast oma tüdruksõbrast pilti,
oleksin mõelnud välja vale, mis oleks sind õnnelikuks teinud.
See on siis minu süü?
Mida see heli tähendab? - Tõenäoliselt.
Hästi, mehed.
On aeg. - Just nii.
Lugege oma palved ja valmistuge rünnakuks.
Minu käsu peale ronite te üles eikellegimaale.
Jooksete läbi kuulirahe.
Jõuate fritsudeni ja panete täiega hullu!
Paneme täiega hullu. Olen täiega hullu panija.
Kas panete hullu?
Paneme hullu! - Paneme hullu!
Olete valmis keisrile säru tegema?
La-la-la! Säru, säru, säru!
Säru talle! Säru keisrile!
Rünnakule!
Üles ja üle! Üle serva! Laske käia, mehed! Läksime!
Teie järel. Minge. Tulen teie järel.
David, roni üles! Lase käia!
Emme!
Reamees David! Liiguta end!
Laske käia, mehed! Lähme!
Liigutage!
Reamees Wallace, lõpeta enda näppimine ja hakka liikuma!
Just nii! - Üks hetk, seersant.
Olgu.
Ma olen elus!
Issand jumal! Olen elus!
Aitäh, jumal! - Mis juhtus?
Mis juhtus? - Sain kuuliga pihta.
Kuhu? Ma ei näe kuskil kuuliauku.
Ju läks kuul minust läbi.
See on ime. - Kutsun meediku.
Meediku? Ei. Ära tüüta meedikut.
Ta peab jäsemeid saagima. Tal on palju teha.
Meedikuid pole vaja.
Sa tundud täiesti terve.
Tead, mis võis juhtuda?
Arvan, et kuul vihises mu peast mööda.
Jah.
Ja kaotasin teadvuse.
Sa tundud väga terve. Kõik on paigas.
Ma olin surnud. Arvasin, et olen surnud.
Aga kuuli pole? - Ei.
Arvasin, et see on teispoolsus.
Teispoolsuses oled oma peas lõksus.
Oled endiselt sa ise. Inimene, kes sulle väga ei meeldi.
Seega pole teispoolsus boonus.
Teispoolsus on olemas, aga soovitud boonust mitte.
Kas võin pakkuda teise teooria? - Muidugi.
Arvan, et teesklesid pihtasaamist
ja lamasid, kuni ülejäänuid meist tulistati.
See on kahtlemata kõige solvavam
ja rõvedam asi, mida keegi mulle elus öelnud on.
Kuidas sa julged? Kuidas sa julged?
Olgu. Ma vist mõistan.
Kas asi on selles, mida Daisy kohta ütlesin?
Jah. Muidugi.
Olen selle üle mõelnud
ja kogu olukorra ümber hinnanud
ja mu hinnang oli täiesti vale.
Ma ei tea, millest ma rääkisin. Ta on iludus.
Kas mõistad, kuidas sul vedanud on?
Viiksin ta kinno ja maksaksin ta eest,
aga viiksin ta ka õhtust sööma.
Ostaksin šampanjat ja saadaksin ta koju.
Ja kui ta mu sisse kutsuks,
jookseksin sisse. - Ei. See on liig.
See on liig.
Kas saaksid sellest pildist koopia teha? - Ei.
Sa ei teeselnud pihtasaamist ega lamanud maas nagu titt?
Kurat, ei! Kuradile see! Ründan, kui vaja.
Päriselt? - Armastan sõda.
Armastad seda? - Minu jaoks on see elamine.
See on elamine.
Tunnen end elusalt. - Peaksid järgmist rünnakut juhtima.
Olen ründaja, mitte juht. - Hei, seeru!
Mida kuradit? - David tahab rünnakut juhtida.
Ma pole juht. - See on erakordne.
Ma pole juht. - Ma ei uskunud, et sul mune on.
Mul polegi. - Tundub, et on.
Ei ole. Ta lihtsalt ütleb seda.
Näita oma mune! - Ma ei... Mida?
Olete hullud? - Tule nüüd.
Ma ei saa rünnakut juhtida.
Esiteks ma lonkan ja mul on väga ebausaldusväärne kõht.
Reamees David, tundub, et alahindasin sind.
Palun. Võid meid lahingusse juhatada.
Mina? - Just nii.
Ma ei saa lippu kanda. Mul on kõht liiga täis.
Jama. - Mida?
Oled rügemendi lipukandja.
Kannan lippu? - Just nii.
Kannaksin nagu sihtmärki.
See on au.
Ma ei vaja au. Olen tagasihoidlik.
Võta lipp! - Ei. Võta ise!
Võta sina! - Ei!
Seeru tahab, et vaataksin. - Olgu.
Värdjas! Võta see lipp või pistan selle varda sulle perse!
Olgu.
Nad lasid Wallace'i maha!
Isiklikult.
1. detsembril 1955 tuli Rosa Parks Alabamas Montgomerys bussiga koju
ning ei andnud oma istet valgele mehele,
rikkudes linna reeglit, mis kohustas neegreid bussi tagaosas istuma,
ning bussi eesmine pool oli reserveeritud vaid valgetele.
Aga Rosa ei liigutanud.
Ta vahistati ja ta teod inspireerisid mustanahaliste kogukonda
korraldama Montgomery bussi boikotti, mida juhtis noor Martin Luther King jr.
See kestis üle aasta,
kuni USA ülemkohus kuulutas busside segregatsiooni põhiseaduse vastaseks.
Rosa Parksi tegu selles bussis muutis ta rahvuslikuks väärikuse
ja tugevuse sümboliks võitluses rassilise segregatsiooni lõpetamiseks.
Aga on vähetuntud fakt, et ta proovis seda kord varemgi.
Minge edasi.
Vabandust.
Bussijuht!
Mine taha. - Ei.
Käskisin bussi tagaotsa minna.
Ja ma ütlesin ei.
Siis lasen su vahistada.
Lase käia. - Olgu.
Päriselt? Me ei tee seda. Mul on siin väga mugav.
Kui ta püsti tõuseb, pean ma püsti tõusma ja ta peab mööda minema.
Ta võib tahta minu istet. Siis pean temaga kaklema.
See on naeruväärne. Ta istub siin. Mine taha. Lase käia.
Sina ka. Lase käia. Sina sõida!
Jah, sina. Lase käia!
See oli teist lahke.
See tuli välja öelda. - Aamen.
Kuhu lähete?
Turule.
Turule?
Lähete suuri sisseoste tegema?
Suuri sisseoste tegema? - Ei.
Mida te ostate? - Köögivilju. Virsikuid.
Mis teie nimi on? - Rosa.
Olen Murray. - Meeldiv tutvuda.
Meeldiv tutvuda, Rosa. Mul oli tädi nimega Rosa.
Armas naine. Pean ütlema, et ta oli üsna kurvikas.
Tal oli ropp huumorimeel.
See pani 12-aastase poisi fantaasia tööle.
Oma tädi suhtes? - Jah?
Kas ta abiellus teie peresse?
Ei. Ta oli mu ema õde.
Kas teeksite teene? Tahan kampsuni seljast võtta.
Kas tõmbaksite varrukast?
Härra, see on... Olete veidi higine.
Aitäh. Nii on parem.
Aitäh. Küsin midagi.
Olete kellegi juures ja teie selg sügeleb.
Kui näeksite seljasügajat, kas kasutaksite seda?
Või hõõruksite seda vastu mõnd nurka ja prooviksite selle ise lahendada?
Ei, ma ei kasutaks seda.
Nagu kasutaks kellegi hambaharja. - Ma pole nõus, Rosa.
Selg pole suu.
Aga kui seljasügajat pole, siis teate, mida teeksin?
Läheksin kööki, võtaksin kahvli. Läheksin vannituppa.
Ei. - Sügaksin selga.
Peseksin kahvli ära. Paneksin tagasi.
Oh sa poiss, Rosa, pole paremat tunnet maailmas,
kui kahvliga selja sügamine.
Aga palun. Probleem lahendatud.
Ega teil midagi lugeda pole? - Ei.
Peaksin vist tõesti bussi lugemist kaasa võtma.
Niisama ringi vaatamise asemel. Mulle meeldib lugeda.
Elate üksi? - Rosa, elan tõesti.
Mul on palju taimi.
Enamik on surnud, sest ma ignoreerin neid.
Mul on papagoi, kes ütleb mu nime. "Murray! Murray! Murray!"
"Kuidas Murrayl läheb?"
Teile meeldib oma hääle kõla? - Vägagi.
Rosa, kes on Paul Bunyan? Kas ta meeldib teile?
Tean, et ta on suur mees.
Mulle öeldakse, et kogu homaar ei kõlba süüa.
Aga minu arvates pole see tõsi. - Mida?
Ma pole kunagi näinud kooki aknal jahtumas nagu filmis.
Ja uskuge mind, olen paljudest akendest sisse vaadanud.
Miks te akendest sisse vaatate? Otsite kooki?
Eile "Dragneti" nägite?
Teadsin algusest peale, kes seda tegi.
Kas võin midagi küsida? - Jeesus.
Kui teid röövitaks,
kas eelistaksite, et röövel oleks mustanahaline või valge mees?
Kas pole hea küsimus? Väga huvitav. Mõelge sellele.
Selle sotsioloogilistele aspektidele.
Miks ma peaks tahtma mõelda röövimisele?
Tean, aga peate. Huvitav...
Miks te neist asjadest mõtlete? - Tuli pähe.
Olete usklik mees? - Arvan, et see on ajaraiskamine.
Peaksime teie mõtete eest palvetama.
Mu mõtete eest? - Jah.
See võib tuua teile rahu ja vaikust.
Kas tunnete, et vajan rahu? - Tunnen.
Mis teile sellise mulje jätab? - Peaaegu kõik.
Olgu. - Sulgeme silmad.
Sulgen silmad.
Mu silmad on suletud. - Issand jumal,
palvetame täna hr Murray eest.
Issand, saada oma vaim tema üle, kaitse teda. Too talle hingerahu, jumal.
Jah. - Vaigista ta mõtted.
Ja Murray, kas tahaksite issandaga midagi jagada?
Jah, muidugi. - Võtke jutujärg üle.
Issand, ilmselt tead,
et ma pole umbes kaheksa aastat seksinud.
Jeesus. - Sa tead seda.
Äkki saad mind välja aidata, saata mulle kellegi. Ma pole valiv.
Ta võib olla veidi ülekaaluline. Ära muidugi elevanti saada.
Aga mõõdukalt ülekaaluline on okei. Mul pole vahet.
Äkki oleks isegi punapea tore.
Ma ei... Jah, punapea.
Hei, Rosa? Kuhu te lähete? - Bussi tagaotsa.
Teie palvetage, Murray. Andke mulle ka kaardid.
Igatahes, nagu ütlesin, punapea. See oleks erakordne.
Tõesti. Aga mitte liiga palju tedretähne.
Subtiitrid tõlkinud: Janar Sarapu