ÎNTOARCERE ÎN ANII '90
Grăbiți pasul, băieți!
Probele sunt peste trei ore. De ce ne-am trezit de la șase?
- Crezi că Take That dorm până la prânz? - Sunt frânt.
Fiindcă ai stat să vezi premiile Grammy.
- Da. - A fost o decizie de grup.
- Da. - Exact!
- Auziți, Oli unde e? - Bună întrebare!
- Uite-l! - 'Neața!
- Scuze! A fost coadă mare. - Iar te dădeai la fata aceea.
- Ba nu. Ea s-a dat la mine. - Cum să nu!
Omule, fără bombonele roz!
- Astea-i plac lui Peter. - Păcat, nu mai aveau.
Sper să fie în toane bune.
Scuze, Peter! Azi sunt fără bombonele roz.
Mulțumesc!
- Hai, băieți! - Bine.
UNIVERSITATEA HEARTVILLE FACULTATEA DE MUZICĂ
ÎN MEMORIA LUI DANIEL WEBER
ȘI-A PIERDUT VIAȚA ÎN ACCIDENT CU LIFTUL
Gata cu văicăreala și să ne adunăm!
Hai să dăm basul tare la repetiții!
Așa te vreau!
- Somnul e supraevaluat. - Ești un mare ciudat.
Tot timpul ăsta Fă să însemne ceva
Mă învârt în cercuri din nou
E o călătorie apocaliptică în necunoscut
E imposibil să te sincronizezi Dar hai!
Toate luminile astea pălesc
Mă ridic tot mai sus De la Pământ în spațiu
E o căutare existențială Prin tot ce doare
Opriți, nu!
Băieți!
- Care-i problema? - Nu putem cânta așa.
Ce vrei să zici?
Lipsește ceva. N-are magie! N-are nimic!
- Iar începi? - Ben, vine prezentarea.
- Trebuie să progresăm. - Băieți, versurile astea, zău!
O tot luăm de la început.
- Versurile sunt perfecte. - Nu, Matteo!
Dați-mi câteva minute, da?
Incredibil!
- Hai să luăm o pauză! - Când vreți voi...
Dacă o luăm de la capăt și refacem totul de la zero...
Versurile, coregrafia, acordurile, tot.
A câta oară ar fi pe luna asta?
Nu putem să reluăm de la zero piesa de fiecare dată.
Iar scrie în carnetul lui. Nu o să iasă nimic.
- Schimbă tot. - Nu înțeleg.
- Salutare! - Bună!
- Treaba devine serioasă, nu? - Precis.
Dacă greșești acum, mai târziu, adio șanse în fața profesioniștilor.
Așa e.
Salut, Sky, ce faci?
Salut!
Salut, Sky!
- Geanta ta, Ben. - Cum merge cu piesa?
- Am emoții. - Sky, ce mai faci?
Bine, tu?
- Ești gata să-i dai pe spate? - O să vedem.
Precis!
Ce spunea Matteo de vocea ta?
Parcă Beyoncé și DaBaby ar avea un copil.
Debbie Harry, nu DaBaby.
Doamne!
Serios!
- Merg să revăd versurile. - Neapărat.
- O să fie bine. - Baftă!
Ne vedem, băieți!
- Bună dimineața! - Ești prost?
Bună dimineața!
- Bună dimineața tuturor! - Bună dimineața!
Spectacolul e în câteva zile. Acum puteți arăta de ce sunteți în stare.
Nu uitați, vor fi de față profesioniști din industrie.
- Dna Robinson e în Synk? - Mai premiată decât Taylor Swift.
Ei nu se joacă.
Da, frate! Ar fi beton să lucrăm cu ea!
Vor să vadă artiști care sunt gata să dea tot ce au mai bun.
Când ești pe scenă, nu mai ai scuze.
- Ne-am înțeles? - Da!
Hai să-ncepem!
Te văd în colțul camerei
Când ești aproape Inima mea își pierde ritmul
Mi-aș dori să bagi în seamă
Felul în care strălucesc
Undeva primprejur
O lume cu har nesfârșit
Sunt mai mult decât un chip
Un chip care oricare altul
Asta înseamnă și...
Skyler!
Skyler, stai!
- Las-o baltă! - Te rog, stai!
Îmi pare rău!
Trebuia să cizelez versurile, iar puntea nu e gata.
- Băieții nu înțeleg că eu... - Ben.
Nu-i nimic.
Doar că lumea ta, perfecționismul ăsta...
Am terminat.
S-a terminat cu noi.
Sper că într-o zi vei putea simți din nou ceva.
Dar...
Hai, e rândul nostru!
Ben!
Hai!
Bun. Piesa noastră nu e gata, din păcate.
Exact, dar va fi gata pentru spectacol.
Ești bine?
Noi suntem 5G, cu Trebuie să-i dăm de capăt.
Sper că într-o zi vei putea simți din nou ceva.
Ce se întâmplă?
- Ben! - Unde pleci?
Ben?
Hai, frate! Măcar hai să vorbim!
Liniștește-te! Ai avut un mic lapsus.
- Se mai întâmplă. - Nu pricepeți.
- Exact, asta e problema ta, ești... - Lăsați-mă în pace!
Gata, eu am plecat.
Hai, băieți, lăsați-l în pace!
Hai, băieți...
- Tot nu merge. - Fir-ar!
- Cum o s-o facem fără el? - Trebuie să recunoaștem.
Nu merge fără el. Asta e.
Nu putem renunța la toate acum. Înseamnă că am muncit degeaba.
- Hai să mai încercăm. - Tu... Vreau...
- Mai întâi vreau o pauză. - Și eu.
Ce aiurea!
Am primit un link către un cont de TikTok.
Cu piese din anii '90, foarte cool.
- Soluția ta sunt piesele vechi? - Ascultă-le! Sunt super!
Încă te mai aud
În aerul nopții
Vocea ta e vântul E sunetul
Unei rugi șoptite
Sincer, e mult peste orice facem noi acum.
- Cum poți face așa ceva? - Mi-aș dori să știu.
Salut, rataților!
Ce vrei, Alisha?
Parcă vă numeați 5G.
- Și-atunci, de ce sunteți doar 4G? - Nu mai căsca ochii!
- Taci, Oli! - Fără Ben sunteți nimic.
Băieți, are dreptate.
Chris!
Ce se întâmplă aici?
Spectacolul Universității Heartville este programat pentru această seară.
Cine va da juriul pe spate? Cine va intra în istoria muzicii?
Dar data asta trezește amintiri neplăcute la Heartville.
Acum treizeci de ani, pe 6 iunie 1995, fix la ora 18:00,
- ... cablul liftului s-a rupt... - Azi e spectacolul. Avem nevoie de tine.
- Sună-ne! - ... s-a prăbușit, și Daniel Weber a murit.
Din respect, liftul a fost oprit decenii,
dar a fost repornit recent. O placă de alamă comemorează acest...
De-ar termina taică-său cu morala! Am întârziat.
Da, frate.
Ai mai zis. Ai zice că...
- Pa, tată! - Pa, scumpo!
Pa! Ciao, Matteo!
- Pa! - ... dar se tot întâmplă.
„Ciao, Matteo”?
Ce-am zis despre repetatul aici?
Bine. Îmi pare rău, n-o să se repete.
Lasă!
Oricum nu vei mai avea timp pentru asta. Știi de ce?
Ai fost acceptat la Heartville. La medicină.
Nu te bucuri?
Ba da, dar încă nu s-a terminat anul.
Chris.
Știu cât înseamnă muzica și toate astea pentru tine, dar...
Dacă nu merge?
E o perspectivă sigură.
Nu vreau să abandonezi și să regreți mai târziu. Înțelegi?
Atunci, trebuie să mă asigur că mă duce undeva.
Ești ca...
La vârsta ta nu umblam cu prostii din astea.
Te rog, nu începe iar! Trebuie să plec.
După-amiază ai interviu cu dr. Mehackerberg.
Bine.
- Să nu întârzii! - Bine.
- Ce e? - Nimic.
Iar îmi face morală.
Am invitat niște oameni importanți. Sunt încântat...
Mai întârziați și zburați! Iar ultima prestație...
Scuze, am făcut repetiții.
Dna Robinson urăște întârzierile.
Doamna Robinson?
Va veni la spectacol.
- Suntem terminați. - Ce facem?
- Chiar trebuie să dăm tot. - Hai!
Sigur, plecați! Nici nu eram la curs.
- Sunteți nebuni? - Ben, trebuie să vii cu noi acum!
- Nu trebuie să fac nimic. - Dna Robinson vine la spectacol.
Și ce?
„Și ce”? E șansa noastră. Nu putem face asta fără tine.
- Nu mai e problema mea. - Ba este, Ben.
Am făcut asta împreună. E despre noi.
Ești dus? Vrei să renunți la tot?
- La toate piesele? - Dă-l încoace!
Ascultă-ne! Ce s-a întâmplat cu tine?
Tocmai v-am spus. Am terminat.
- Tu ești motivul pentru care am început. - Ben...
Hai, frate! Fără tine n-are rost!
Ben, fuga nu e o soluție.
- Stai! - Ce naiba e asta?
- Fără tine putem uita de 5G. - Vă e mai bine fără mine.
Parcă doar luai o pauză și atât, nu?
O pauză? Asta nu mai e o pauză.
Frate...
Bine.
M-ați convins.
- Serios? - Nu.
Las-o baltă! Acum mergem la sala de repetiții, da?
Termină cu prostiile!
Băieți, calmați-vă!
Hei!
Serios, e suficient.
Și încă un șir de minciuni stupide
E piesa de azi-dimineață.
Toți încearcă să afle cine o cântă.
Încă te mai aud
În aerul nopții
Nu simți și tu? Să continuăm împreună.
Nu pot.
Iar apoi, ca o fantomă
Încă te mai aud
În aerul nopții
Vocea ta e vântul E sunetul
Unei rugi șoptite
Iar apoi, ca o fantomă
Doar o amintire
Ce-a fost asta?
Sunteți teferi?
Mi se pare mie sau e ceva ciudat aici?
Doamne, băieți!
Telefonul meu era la 70%, iar acum nu merge deloc.
- Nici al meu nu merge. - La fel.
- Suntem în iad. - De unde și până unde?
- În rai, telefonul meu ar merge încă. - Da, e un bug.
Nu se poate așa ceva!
Vă spun eu ce nu se poate: îmi stați toți în cale.
Bună!
Scuze, a fost fără intenție!
- Băi! - Nu-i băga în seamă!
Nu se pot stăpâni.
Nu-i nimic. Nu s-a întâmplat nimic.
- Ce căutați aici? - Aici învățăm.
Zău? Nu v-am mai văzut pe aici.
- Nici noi pe tine. - MJ?
- Te căutam. O să întârziem. - Bine, nu te agita!
- El e... - Bună! Oli.
- Chris. - Jonas.
Matteo.
Ben.
- Încântat de cunoștință! - Măcar cineva e încântat.
Trebuie să mergem. Începe clubul de științe.
Imediat. Ați auzit de petrecerea de diseară de la cineva de acasă?
Vă dau adresa.
Deci, poate că...
- Ne vedem mai târziu? - Da, mai târziu. Sau altădată.
Dacă mai bălești mult, o să-ți aduc o găleată.
Băieți?
Ce este?
- Ce naiba? - Ziceți-mi că e o glumă, da?
Trebuie să fie o glumă.
- Nu-i adevărat. - Fir-ar!
Nu!
BUN-VENIT ABSOLVENȚI 1995
Cum naiba am ajuns în 1995?
- Fir-ar! - Nici eu nu știu! Drăcia naibii!
- Intră! - E doar un vis urât.
Urcăm, apoi coborâm. Așa ne întoarcem la normal.
- Poate sunt hipsteri. - Cred că a mers.
- Nu, rahat! - Fir-ar!
Nu poate fi adevărat! Suntem într-un vis sau cum?
Nu se poate!
- Din nou. - Bine, haideți!
- Nu cred! - Nu se poate așa ceva!
Nu!
Rahat!
Încercăm din nou. Hai!
Haideți, să mergem!
Sunt și alte lifturi pe aici?
Care pot călători prin timp?
A fost un „da” sau un „nu”?
„Nimic din ce vei auzi nu te va călăuzi.
Numai ceea ce rămâne.
În tăcere. Din belșug.
Ce răsună fără adevăr
nu duce nicăieri.
Și nimic nu va izbândi.”
Ben? Haide!
Hei!
Băieți, cum ne întoarcem în timpul nostru?
Habar nu am.
Ăsta e un telefon?
E un telefon, nu-i așa?
Am putea suna pe cineva. Vă amintiți un număr?
- Nu. - Nici eu nu-mi amintesc.
Știu doar 112.
- Nu. - Bine.
Ce-i asta?
- Instrucțiunile. - N-are cum.
Sunt nume și numere de telefon.
- Chiar așa, publice? - Da. Uite!
Și protecția datelor?
Vezi dacă bunica e pe-acolo! O sunăm pe ea.
O idee bună! Și ce-i spui?
„Sunt eu, nepotul tău din viitor!
Vreau să mă-ntorc în campus, vii să mă iei?”
Exact! Înapoi în viitor!
Și dacă e chiar ca în film?
Era un savant nebun.
Fata aia avea un tricou cu sigla clubului de știință.
Prietena ei flirta cu Ben.
Nu flirta cu mine.
- Chiar așa? - Trebuie să știe un profesor
care să ne ajute să ne întoarcem.
Zici că trebuie să găsim un profesor
care construiește o mașină a timpului dintr-un DeLorean
care merge cu fulgere
care lovesc ceasul primăriei la 22:04 și bagă în mașină
1,21 gigawați prin cabluri,
la fix 141 kilometri pe oră, apropo,
ca să călătorim în timp, înapoi în viitor
ca Michael J. Fox în faimosul lui rol?
Da.
Bine.
Chris, asta nu-i adresa ta?
Pare o petrecere pe cinste.
Ești nebun?
Ce vrea?
- Ce gunoi! - Hai să mergem!
- Ce să fac dacă-l văd pe tata? - Chiar!
Așa cum știm din film, nu trebuie să interacționezi cu trecutul.
Când îți vezi tatăl, nu-i zici nimic.
Dacă mă recunoaște?
- Nu te-ai născut încă. - Da, așa e.
Dacă nu-i oprim pe părinții noștri să se întâlnească, o să fie bine, nu?
Jonas are dreptate.
Tot ce facem aici poate schimba continuitatea spațiu-timp.
Mișto cameră!
Consecințele ar putea fi grave.
- „Continuitatea spațiu-timp”? - Da.
- Ce consecințe? - Nu știu.
Poate să vă surprindă, dar n-am mai călătorit în timp.
- Așa e, corect. - Ce face acolo?
- Deci nu poți glisa? - Păi, mi-ai glisat-o din mână.
Tata nici nu ne lasă să repetăm aici, și el face chestii din astea.
- Incredibil. - Oli, haide!
Scuze, vorbește gura fără el.
Bine. Să mă anunți când începe să gândească.
Încă o dată pentru toată lumea. Dacă vrem înapoi, țineți minte ceva.
Nu ne apropiem de nimeni și rămânem discreți.
- Legat de „apropiat”... - Nu te cupla cu nimeni, Oli!
- Băieți! - Doar am întrebat.
- Uite-o pe fata de la clubul de știință! - Vorbesc singur?
Jamie, MJ, veniți încoace!
Tura următoare, voi două contra noastră?
Dacă învinți, îți dau Tekken pentru o lună?
Mi-am făcut copie de Tekken.
Vrem să ne cedați ora la examenul de mâine.
Nici gând!
Cineva pare cam speriat. Nu-i așa, MJ?
- Da. - Ce primim dacă învingem?
Tricoul ediție limitată cu Veruca Salt al lui Mary Jane.
- Nici gând! - Doar dacă și-l scoate aici.
- S-a făcut! - Ești nebună?
- Bună! - N-o să câștige.
Ați ajuns.
Chiar și fără Google Maps.
Fără hartă.
Ești la clubul de științe, nu?
- Ce vrei? - Am o întrebare scurtă.
Zece secunde.
Aveți cumva un profesor pasionat de...
Călătoria în timp?
Pisica e în leagăn Și lingura de argint
Băiețelul în albastru și chipul de pe Lună
„Când te-ntorci acasă, tată?” „Nu știu”
„Atunci o să ne distrăm”
„Știi că vom fi împreună”
- A fost bine, Arno. - Da, omule!
Ne cunoaștem?
- Teoretic, e posibil, dar... - Nu în seara asta.
- Ne trebuie bere. - Aduc eu. Ține-mi geanta!
- Da, sigur. - Chad, ai pierdut ceva.
Ratatule!
- Ratatule! - Uau!
Dacă tot cântă așa bine, de ce nu studiază muzica?
Tu n-ar trebui să studiezi deloc.
În afară de bere, ce mai e?
Ce și-ar dori domnul?
MENIU COCKTAILURI
Sex on the Beach?
Măcar invită-mă la masă întâi.
Eu...
Cânți la chitară?
- Ce chestie! - Cânt la chitară.
Da.
- Și tu cânți la chitară? - Da.
Dacă-ți place, putem improviza împreună.
Cum să nu? Ar fi nemaipomenit.
Acum nu e momentul.
- Îmi pare rău. - Absolut. Sigur.
- Înțeleg. - Bine.
Cocktailul tău e gata. Îți trebuie un pai.
Sunt în sertarul ăsta.
La naiba! Ce s-a întâmplat? Arată-mi!
- Îți trebuie un plasture. - Nu, se ocupă Chris.
E o trusă de prim ajutor sus.
Cine e Chris? De unde știi... asta?
Întotdeauna e o trusă la etaj.
Bine, hai să mergem sus!
Bine.
Mersi, MJ!
Nu uita să respiri!
Postul e pe 95,6.
Prostii, întotdeauna a fost pe 95,9.
E Ora debuturilor!
Scuze, ce se întâmplă?
- E Ora debuturilor? - Ce-i aia?
Pe bune? Radioul din campus pune cântece trimise de studenți.
E foarte mișto.
Salutare! Bun-venit la Ora debuturilor! Azi difuzăm...
- Kira, bună! Ce nume șmecher! - Mersi. Încântată.
- Daniel? - Da.
Dă-i să tragă un fum.
Cum să nu?
Daniel Weber?
Da.
O să supraviețuiești.
Păcat. Deja mă așteptam la o ieșire spectaculoasă.
Da... Îmi pare rău.
N-o să ai o moarte eroică.
Ești la medicină?
Sau ai o viață dublă ca paramedic secret în campus?
Studiez informatica.
- Și tu? - E complicat.
Bine.
Ce e „Veruca Salt”?
Pe bune? E cea mai tare trupă!
- De care nu știe nimeni? - Nu înseamnă că nu-s buni.
E rock alternativ.
American Thighs e capodoperă.
Prefer muzica pop.
- Genul New Kids On The Block? - Nu-ți bate joc de muzica pop!
O prefer mai complexă. Popul are patru acorduri.
Do major, sol major, la minor și fa major. Sărăcie.
- Corect? - Nu vorbești serios!
God Only Knows are acorduri uimitoare.
Cum știe o studentă la informatică atâtea despre acorduri?
Tu asculți The Beach Boys la 20 de ani?
La 20 de ani mă pricep la muzică bună.
Și de unde știi care e muzica bună?
Când sună perfect.
Când totul e la locul lui.
Și pentru tine?
Când te prinde fără să mai apuci să te gândești.
Jamie?
Scoate-l!
Nu tu, ea!
- MJ, trebuie să te dezbraci. - Ce?
Da, tricoul tău cu Veruca Salt.
- Asta e înțelegerea. - La naiba!
Am uitat de joc. Jamie, îmi pare rău!
Îmi pare rău. Am pierdut, dar...
- Trebuie să-ți scoți tricoul... - Nu!
Jamie, te simți bine?
- Poate ne vedem mâine? - Încă nu știu.
Pleci mâine?
Nici asta nu știu.
Frate!
Lasă! Trebuie să am grijă de prietena mea.
Și noi trebuie să... Examenul de mâine. Chestia aia.
- Pa, Chad! - Bine.
- Pa! - Salut!
Toate bune, uriașule.
Și-am pornit!
Bine, oameni buni. Următoarea piesă vă va da pe spate. Ascultați...
Să nu mai mergi cu liftul niciodată!
- Sigur. - Vorbesc serios, să știi.
Iar apoi, ca o fantomă
E doar o amintire
Plutind prin noapte, prin întuneric
Unde mergeam odinioară
Praful și petele de cafea...
E cântecul din lift.
Pe pervazul ferestrei
Mărturie a acelor nopți
Ne plăcea să stăm acolo, nemișcați
Știi numele cântecului? Și al cui e?
- Nu? - Habar n-am.
Băieți!
Uite-l pe Oli!
Cred că ne cheamă la el.
Excelentă concluzie!
- Veniți încoace! - Oli, nu fi măgar!
Încă te aud
În aerul nopții târzii
Deci?
Nu-l recunoașteți?
- Cântecul din lift. - Exact.
Se auzea când am călătorit în timp.
Băieți, nu poate fi o coincidență.
Crezi că am ajuns aici din cauza cântecului? E imposibil.
Acum ești expert în călătoria în timp?
- Nu, dar nu are cum. - În majoritatea filmelor cu salt în timp
trebuie să recreezi exact ce făceai ca să te întorci.
Trebuie să găsim melodia asta. Radioul sigur are o copie.
Și apoi intrăm în lift și punem cântecul...
PIESE ANII '90
... așa cum am făcut înainte.
Și așa o să ajungem înapoi în viitor.
E o prostie. Cred că e altceva la mijloc.
Suntem aici ca să-l conving pe tata să mă lase să continui cu muzica.
Cine vrea să găsim cântecul și să ne întoarcem la lift?
- Da! - Da!
- Lasă-mă să mai cercetez ceva. - Nimic altceva n-are sens.
- Unde se duce Oli? - Cum e? Toate bune?
Uite ce bine se distrează!
E singura noastră șansă de a trăi pe viu un chef ca-n anii '90.
Să ne bucurăm de moment.
- Da, dar... - Haide!
Chris are dreptate. Considerați că e... documentare.
Hai să mâncăm ceva!
Mă duc la bucătărie.
Nu știu ce-i mai rău.
Mahmureala sau faptul că suntem blocați tot în 1995.
Băieți, n-o să ghiciți ce mi s-a întâmplat ieri.
Am încercat să-l salvez pe Daniel Weber.
- Cine? - Tipul de pe placă?
Fără lifturi, da?
- Stai așa, când a căzut liftul? - Scrie pe placă.
Pe 6 iunie 1995.
- În ce dată suntem azi? - E 6 iunie.
Liftul a fost distrus în cădere.
Deci, dacă nu ne întoarcem înainte de accident...
- Rămânem blocați aici pe veci. - Fir-ar!
La ce oră a căzut?
- După ultimul curs. - Adică în jur de ora 18:00?
Avem la dispoziție opt ore să găsim piesa.
- De unde știi ora? - Am împrumutat un ceas de la Chris.
- Ai împrumutat? - Da.
Atunci, băieți...
- De unde începem? - Am o idee.
- Bună! - Bună!
Salut! Ce faci?
- Ai venit să-mi furi iar camera? - Ți-am dat-o înapoi.
Știi cum dăm de prezentatorul de la radioul campusului?
- Suntem mari fani. - Fani înfocați.
- Da. - Da.
Sună demențial, nu? Doamne, Dumnezeule!
Nu e cântec, e o forță care spulberă tot.
Zici că e copilul lui Blondie cu The Clash.
Ce mama naibii?
Fir-ar!
Ce porcărie!
Scuze de întrerupere! S-a rezolvat, ca întotdeauna.
Eu sunt Marty și ascultați Puls.
- Salut! - Nu se poate! Pe bune?
Olivia, când am zis că ne trebuie stagiari,
nu m-am referit la băieți. Când o să primim și noi fete?
- N-o lua personal, Olivia! - Ce ciudat!
De ce ar evita tinerele un ratat de 40 de ani
care e tot aici de 10 ani?
- Băi! - Ești un dubios.
Nu sunt deloc dubios.
- Am venit pentru un cântec... - Te cheamă Olivia?
- Vrei să știi cum mă cheamă? - Nu vreau.
- Cum era cântecul? - Era așa...
Da, piesa aia a fost beton.
Exact. Ne trebuie, te rog. Mai ai caseta?
Nu se poate.
- De ce? - A fost furată.
Piesă de despărțire. A regretat că a trimis-o. Se întâmplă.
- Dar cântecul e genial. - Cine l-a furat?
- Ai camere aici? - Camere? Cum să nu?
Peste tot. Nu le vezi?
Criminaliștii analizează amprentele în timp ce vorbim.
Trebuie să fie o listă cu cine vine aici.
Dar cine sunteți, de fapt?
- O echipă de filmare. - Da, facem un documentar.
Căutăm muzicieni debutanți.
- Echipă de filmare fără cameră? - Încă facem documentarea.
- Ne poți spune cine a trimis piesa? - Era ceva pe casetă, însă...
Habar nu am. Nu-mi amintesc. Închideți ușa după voi, vă rog?
Rahat!
Da, bine.
Mersi, oricum.
Știu ce scria pe casetă.
„Charlie.”
Da, asta era! „Charlie C.”
- „Charlie C.” - Super!
- Mersi! - Mersi!
Bine, Oli. Du-te să iei dosarul lui Charlie C.
- Așa vom afla cine a compus piesa. - Bine.
Ți-l trimit. Da.
- Pa! - Pa!
Am venit să ridic foaia matricolă.
- Numele? - Charlie.
Și numele de familie?
Charlie C.
Spune!
- Deci? - Charlie C... Numele meu de familie...
Așa deci, prietene.
Încă unul fără carnet de student. Sună-i părinții!
- Cum am zis, nu învăț aici. - Păi, da!
Știi cine-s eu? Sunt șeful pazei.
Eu sunt tartor aici.
- Voiam doar... - Nu miști, nu vorbești, nu clipești.
Trebuie să punem punct.
Sunați la poliție!
Nu mai bine îi sun părinții...
La poliție!
Scuze!
Mergi!
Alo?
- Mergem mai întâi la bibliotecă. - Da, clar.
Ne uităm în registrul studenților. Ben și Chris, căutați anuarele.
- Bine. - Sigur.
Ce nebunie de poze! Sigur e și mătușa mea pe aici.
- Cu sprâncene super subțiri. - Exact.
Uite-l pe tata!
Ce chestie! Cum a mers? Ai vorbit cu el?
A fost foarte ciudat. Știu că e tatăl meu, dar...
- Dar am senzația că nu-l mai cunosc. - Da.
Iar Jonas a fost încordat de la început.
Știi că ai mei nu s-au cunoscut aici, la Heartville?
Trebuie să vorbești cu el.
N-o să mai ai șansa asta.
Dacă nu vorbim cu nimeni, o să bată la ochi.
Da, o să...
- Ar fi păcat să nu vorbesc cu el. - Exact.
- N-o să mai vin aici. - Da.
Ar fi păcat să nu ajungem să o cunoaștem.
Pe ea?
Pe el.
Păi... și eu am auzit „ea”.
Nu.
Nu. Pe el.
Știm dacă Charlie e băiat sau fată?
N-am idee. Ați văzut că toți studenții arată de parcă ar avea 30 de ani?
Din cauza stilului. Frizurile, țoalele. Așa arată bătrânii în vremea noastră.
Tata e tuns la fel de când și-a luat permisul.
- Tata poartă borsetă pe bune. - Ce ciudat!
Auziți? Ce se aude?
Parcă o torturează cineva pe Siri.
Ce nebunie! Au deja computere.
Fă iar dublu click.
- Băieți, ia uitați! - Bine.
- Frățioare! - Bun, să intrăm pe internet.
- Google, da? - Da.
PAGINĂ INEXISTENTĂ
- Poftim? - Mă scuzați! E rândul meu.
Terminăm imediat. Trebuie să existe o bază de date cu nume.
- Pe serverul universității. - Ați rezervat?
- Trei minute doar. Serios. - Apasă pe „My Computer”.
V-ați făcut rezervare?
Bine, nu-i nevoie să strigi.
O să ne descurcăm fără internet. Aici e o Charlie Cane.
Uite un Charlie Condrady,
Charlie Cress, Charlie Casas. Poate fi oricare.
Avem nouă nume. Unul trebuie să fie Charlie C al nostru.
N-avem timp, dar să fim discreți!
De ce facem mereu chestii geniale și abia le putem căra?
- Mă dor rău brațele. - Da, și pe mine.
Fir-ar! Am lăsat în bibliotecă copiile prezentării.
Poate dubiosul de la radio avea dreptate și ne trebuie o cameră.
- Ca să părem o echipă de filmare. - Fără covor roșu?
- Să nu batem la ochi. - Nu-i o idee rea.
Asta zic. Fac eu rost de o cameră.
Scuze!
Salut, Ben!
Bună, Mary Jane!
- Vreți să vă ajut? - Poți?
Desigur.
Cu grijă!
Tu mergi în sala de seminar. Eu iau copiile din bibliotecă.
Bine.
- Scuze! - Ce faci?
Revin în zece minute.
Știe că expiră timpul, sper.
- Ce-i cu ei acolo? - Sunt în fața noastră, din păcate.
Pentru că ieri m-ai scos din jocul de beer pong.
- Și asta-i de rău? - Da.
E de rău.
De vreme ce prezentarea noastră e programată fix după prânz.
Și?
Păi, Jamie spune...
că juriul va fi moleșit fiindcă e cu stomacul plin.
- Ce nasol! - Da.
Clar.
- Mă pot revanșa cumva? - Ai cum?
- Te scot la masă. - Să mă moleșesc și eu?
Nu poți să studiezi pe stomacul gol, nu?
La ora 14:00?
- Bine. - Ben? Acum vrei să pleci, te rog?
Avem treabă.
Bună, Jamie! Și eu mă bucur să te văd.
- Acum. - Da.
Scuze!
Da.
Iată copiile prezentării.
Și mai era ceva ce voiam să discut cu tine...
Aici, la pagina doi.
- Deci aici... - Da? Continuă!
- Cu... - Ce?
Aici, uite!
Te ajut cu ceva?
- Nu te-am văzut. - Nu-i nimic, nici eu nu văd prea bine.
Eu sunt Dolly. Cum te pot ajuta?
Am nevoie de o cameră, dar nu știu de care.
Cauți ceva anume?
Da, o să mă uit pe aici.
Bună alegere! Este prima cameră MiniDV din lume.
- Perfect! - Da. Îți trebuie ceva și pentru sunet.
Acesta înregistrează și redă. Totul într-un singur dispozitiv.
Tare! Corect.
Bună, Olivia! Ai adus înapoi camera? Ai făcut poze frumoase?
Totul e bine?
Bun.
M-ai certat pentru o cameră împrumutată?
- Credeam că e a ta. - Atunci era a mea.
Și acum...
- Numele? - Oliver.
- Oliver.
- Secția? - Filmologie.
Filmologie? Nu te-am mai văzut pe aici.
- Fac un documentar. - Nimeni nu le vede.
Îmi plac mult documentarele.
În viitor se vor uita toți la documentare. Mai ales cu crime adevărate.
- Crime adevărate. - Crime adevărate.
Sună dubios, dar, venind de la tine, nu mă miră deloc.
Dă-mi carnetul tău de student
și apoi nimic nu va mai sta în calea Oscarului tău, da?
Da, Oliver. Unde ți-e carnetul de student?
Totuși...
Presupun că pot să-l aduc mai târziu, nu?
Firește, dragule.
Foarte frumos!
Însă nu știu dacă e voie, năzdrăvanule!
Bine, atunci. Mulțumesc mult!
Ciao!
Pa, Olivia!
O să ajungă faimos.
Sau după gratii.
Parcă a ieșit mai bine de data asta, dar aș zice să mai repetăm.
E deja ora prânzului. Parcă eu aș lua...
Ține! Am adus de mâncare, ca să putem repeta.
Bine. Am impresia că argumentația de la punctul patru ar trebui scurtată.
Mă duc să iau ceva de băut. Mi s-a uscat gâtul.
Mai ales când prezentăm qubiții și stările lor...
Vreau ceva acidulat.
Vrei să ne oprim acum? Tocmai prinsesem avânt.
- Haide! - Ce ți-a luat atât?
N-a fost deloc ușor. Hai să dăm de Charlie C!
- Da. Haide! - Crezi că o să dureze mult?
N-o să dureze. Mai avem patru ore și jumătate.
- De ce? Ți-ai făcut planuri? - Nu, întrebam și eu.
- Hai, că n-avem timp! - Două poze de fiecare.
Baftă la găsirea cântecului! Gata?
Haide!
Charlie Casas?
Ești Charlie Cress?
- Ești Charlie Clint? - Da.
Ai trimis o melodie la radio?
Nu, eu nu mă ocup cu muzica.
Nu.
Bine, scuze!
- Charles Chester? - Charlie Clark?
Ai trimis o piesă la radioul campusului?
Sună super. Continuă!
Doar una.
- Sigur? - Da.
Bine.
- Împinge-mă mai sus. - Încerc.
- Nu. - Nu?
- El e ultimul nostru Charlie C. - Doamnelor!
Laoparte, omule!
Charlie Crawford?
Scuze! Nu dau autografe când mă antrenez.
- Autograf? Ești dus? - Pe bune?
Frate, Charlie o să intre în All-Star.
- Avem o întrebare. - Nu dă interviuri. Dispăreți!
Ăsta e complet pe lângă, frate.
Băi! Știm că radioul campusului a difuzat ieri piesa ta.
Charlie C.
O casetă?
Ce faci?
Scuze.
- Cum m-ați găsit? - Pe casetă era numele tău.
- Așa, și ce doriți? - Caseta.
Scuze, v-ați greșit omul.
Stai, nu era piesa ta?
Eu sunt sportiv. De parcă aș face muzică!
- Prostii! - Acum m-am prins!
Cântecul e despre tine. Tu ești cel care a înșelat.
Am o reputație de apărat.
Și...
Dacă sunteți deștepți, o să uitați de asta.
Charlie!
Te crezi la televizor?
Mișcă-ți fundul și treci înapoi la antrenament!
Dacă spuneți cuiva că piesa e despre mine...
vă rup în bătaie.
Super!
Și acum?
O căutăm pe fosta lui Charlie, cea care a compus piesa.
Scuze, băieți! Am nevoie la baie.
Ia mingea!
- Bună! - Salut!
- Scuze de întârziere! - Nu-i nimic.
- Am adus ceva de mâncare. - Mișto!
- Pot să iau una? - Da, cum să nu?
Mersi!
- Ăsta e... - De unde-l ai?
L-ai scăpat mai devreme. Dar versurile tale sunt...
Le-ai citit?
E vina ta. Ai întârziat.
Scuze!
Și eu îmi cer scuze că l-am răsfoit. Dar să știi...
Îmi plac versurile tale.
- Serios? - Da.
Da, sunt foarte tari. Poate un pic prea...
- Nu, lasă. - Prea complexe?
Nu.
Cam forțate.
Mi s-a mai spus.
Scuze, eu...
N-ar fi trebuit să le citesc.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Ia spune, de ce studiezi informatica?
Și nu muzica.
- De ce? - Lași impresia...
că percepi muzica altfel decât ceilalți.
Nu, e doar un hobby.
Doar un hobby?
Poate nițel mai mult.
- Iar scuza ta care e? - Scuza mea?
Da, scuza ta.
De ani de zile, eu și Jamie avem planul ăsta cu informatica și...
tot ce-am face împreună după facultate.
Nu mai sunt sigură că ăsta mai e planul meu.
Dar ar părea că o las baltă
dacă m-aș hotărî dintr-odată să fac altceva.
Și dacă planul tău s-a schimbat?
Scuza ta care e?
Scuza mea?
Am încercat. La muzică mă refer.
N-a mers așa cum îmi imaginam.
Presiunea a devenit prea mare.
La ce presiune te referi?
La presiunea pe care o pun pe mine.
Să fiu perfect în tot ce fac.
În cele din urmă...
n-am mai simțit nimic când compuneam.
Mi-am dat seama că ratasem multe din jurul meu.
Și că nu luasem seama la oameni.
Pare că ai crezut că trebuie să sacrifici tot pentru muzică.
Cam așa.
Dar poate...
că e tocmai invers.
Ca să poți face muzică ai nevoie tocmai de ceea ce ai ratat în viață.
Înțelegi ce spun?
Încearcă să nu vrei nimic o vreme.
Bună!
Bună, Oli! Cum a rămas cu carnetul tău de student?
Stai!
Stai pe loc! Treci încoace!
Stai!
Ți-am zis să...
Bun așa...
Bine.
Ieși!
- Nu, dispari! Pleacă! - O clipă!
- Ce cauți aici? - Te rog!
- Deschide ușa! - De ce?
Ești singură?
Uită tot ce-am zis! Jur că am vrut doar să te provoc.
Nu poți să deschizi ușa. O să mă omoare. Te rog!
E cineva?
E în regulă. Sunt singură.
- Bine, amice. Te prind eu. - Bine.
Mulțumesc!
Pentru nimic.
Bine. Tu le-ai făcut?
Da.
Mișto.
Sunt frumoase.
Dar sunt plagiate.
E poza ta, nesimțitule. Nu pretind că e a mea.
O vreau înapoi.
E parte din proiectul meu acum.
Am impresia că vrei doar... un suvenir mic de la mine.
Ești atât de plin de tine!
Nu înseamnă că sunt atrasă de tine.
- Oricum, nu ești genul meu. - Așa zici?
Ai un gen anume?
Oricine care respiră?
Jamie? E rândul tău.
Jamie.
- Jamie, chiar trebuie să începi. - Da.
Poftim!
Vrei să te faci doctor?
Ei bine, n-aș spune că vreau.
Și tata e doctor.
- Serios? - Da.
Habar nu am cum să-i spun că prefer să fac muzică.
Tatăl tău a decis să fie părinte, corect?
- Da. - E dator să asculte.
- Cum ziceai că te cheamă? - Chris.
Începi cu re major.
Re major.
Apoi sol.
- Mai stai puțin. - Trebuie să termin fotografiile. Pa!
Ciao!
Și asta e sala noastră de spectacole.
Vor s-o modernizeze integral. Mișto, nu?
Aici.
Încă nu e perfectă.
E o primă variantă.
- Finalul nu e încă așa cum trebuie. - Lasă, cântă-l așa.
Tot timpul ăsta Fă să...
Tot timpul ăsta Fă să capete sens
Mă înalț tot mai mult De pe Pământ, în spațiu
Îmi caut rostul în viață Și cât de tare doare
Dar știi că trebuie să-i dăm de capăt
Trebuie să-i dăm de capăt
- După cum vezi, nu e tocmai... - E foarte bună.
Pot să încerc ceva?
Ai început cu...
- Am început aici. - Cu fa.
- E bine. - A fost cu totul altceva.
Poate doar ceva mai puțin... academic.
- Touché! - Hai, încearcă din nou!
Tot timpul ăsta Fă să capete sens
Dau ture fără de sfârșit
Iarăși, tot în cerc
Îmi caut rostul în viață Și cât de tare doare
Dar știi că trebuie să-i dăm...
Tot te chinui să-ți iasă perfect. Punem carnețelul deoparte și...
Sigur poți.
Vezi doar unde te duce muzica.
- Bine. - Dar așteaptă o clipă.
- Uneori mă ajută. - Ce vrea să fie asta?
Acum, o vom face...
numai...
pentru noi, bine?
Mai întâi îmi iei carnețelul, iar acum vrei să mă înregistrezi?
Ești gata?
Sunt gata.
Bun.
De-aș putea da timpul înapoi
Să retrăiesc acele amintiri nebunești
De când eram cei care am fost cândva
Hai cu mine înapoi acolo
Dacă am putea da ceasul înapoi
Să-mi spună cineva încotro ne ducem
Să deschidă cortina spre o lume
La care am tot visat mereu
De-am avea mai mult timp împreună!
Dar avem.
Încă o dată?
Nu!
- Rahat! - Ce-ai pățit?
Am uitat de prezentare. La naiba!
Jamie o să mă omoare.
Iartă-mă, trebuie să plec.
- Mult noroc! - Mulțumesc.
De-aș putea să ne întorc în timp De aici, acolo unde-a început
Cum m-ai privit
Când petrecerea se termina
Cum m-ai privit când petrecerea se termina...
- Cred că vreau să rămân aici. - Poftim?
- Te-ai sonat? - Pentru mine e diferit aici.
- Da, sunt anii '90. - Nu, nu ăsta e motivul.
Pentru prima dată, mă simt liber. Cu muzica mea, cu Mary Jane.
- Super! S-a îndrăgostit. - Nu se poate așa ceva!
Frate, nu suntem în Bali, să ne redescoperim.
Știu prea bine.
- Ce-ai făcut cu Mary Jane? - Nimic.
Deci vrei să mai stai ca să te uiți la MTV?
Nu.
Am cântat un pic împreună, apoi ne-am sărutat.
Te-ai cuplat cu ea? Ți-am zis să nu te cuplezi cu nimeni.
Pe bune, Ben! Nu e deloc bine. Este penibil.
- E nasol, frate. - Știi ceva? Nici măcar nu m-am supărat.
- Sunt doar dezamăgit. - Pe bune, acum!
Stați un pic!
În fundal e jucătorul acela de baschet. Charlie Crawford cu...
- Asta e Mary Jane, nu? - Da.
Sunt un cuplu? Se ceartă aici.
- Se vede clar. - Da, nu-i așa?
- Nu se potrivesc deloc. - Stați un pic!
Mary Jane a compus acel cântec despre Charlie.
- Ce? Au fost împreună? - Nici vorbă.
Nu cred!
Da, exact.
Charlie C. a înșelat-o pe Mary Jane.
Nu se pot stăpâni.
Și a compus o piesă ca să treacă peste despărțire.
Deci piesa e despre Charlie Crawford.
Apoi a trimis piesa la Ora debuturilor.
Și, așa cum am văzut,
piesa a fost apreciată,
a copleșit-o cumva,
așa că a furat-o înapoi.
Piesă de despărțire. A regretat că a trimis-o.
Mary Jane trebuie să aibă piesa pe casetă.
- Se poate. - Da, frate. Absolut.
Frate, asta-i caseta. De ce n-ai zis? „Charlie C.” Am găsit-o.
- Hai înapoi acasă! - Da.
- Da! - Da, tare!
- O să reușim. - Cât de tare e?
- Perfect, hai să... - Stai!
- Ce-i asta? - Nu asta-i piesa.
- Ben, de ce e vocea ta pe casetă? - Nu are cum.
Visat mereu
Pe bune că ai distrus singura șansă de a ne întoarce acasă?
- Nu dinadins. - Tocmai ai spus că vrei să rămâi aici.
- Asta voiai, de fapt? - Credeai că ne-ar fi bine să stăm aici?
De unde să știu că se înregistrează peste piesă?
- Aiurea! - Exact piesa care ne trebuia, da?
Sau asta urmăreai, să ne ții aici. Ca să rămâi cu iubirea ta retro.
Mersi.
Din cauza ta suntem toți terminați.
Mersi pentru nimic.
Vă rog, băieți! Așteptați puțin!
Nu ne mai întoarcem niciodată.
O clipă!
Cum era ce mi-ai spus?
„Nimic din ce vei auzi
nu te va călăuzi.
Numai ceea ce rămâne.
În tăcere. Din belșug.
Ce răsună fără adevăr
nu duce nicăieri.”
„Și nimic nu va izbândi.”
„Doar ce simți cu adevărat și arăți
deschide uși neștiute de alții.”
Vrei să zici
că ne trebuie o piesă...
care e reală?
Nu. Vă trebuie un solo de nai.
Normal că asta zic.
Am înțeles.
Da, am înțeles.
Mary Jane a compus piesa despre Charlie Crawford.
Mary Jane a compus piesa.
Poftim?
Jamie! Cum a fost? Ai obținut finanțarea?
- Da. - Super!
Ai auzit ultima bârfă?
Nu trebuia să te las baltă.
Știu că ai planuri mari pentru noi două, dar inima îmi cere altceva acum.
Piesa lui Mary Jane era despre Charlie C.
Mary Jane a compus-o.
Piesa lui Mary Jane era despre Charlie C. Erau împreună.
Vreau să studiez muzica.
De-adevăratelea.
Ți-a luat ceva până te-ai hotărât!
Aștept de când mă știu să-mi spui ce vrei cu adevărat.
PIESA DESPRE CHARLIE E A LUI MARY JANE!
Vă mai amintiți piesa noastră preferată?
Știu cine a compus-o. Dar mai ales despre cine e piesa.
Îmi place cântecul tău.
Încă te aud
În aerul nopții târzii
Vocea ta e vântul E sunetul...
La naiba, e piesa mea!
Nu trebuia să afle nimeni că eu am compus-o.
Nu contează. Ești foarte talentată.
Doamne!
Pe bune? O studentă la Informatică cu o așa voce? Lumea o adoră.
Vă spun clar. Trebuie să organizăm un concert.
Numai cu cântece compuse de Mary Jane.
Rătăcesc prin noapte, prin întuneric
Acolo unde eram noi înainte
Băieți!
Ce mai vrea?
Aici erați! Știu cum putem să ne întoarcem. Veniți!
- Nu vrea nimeni să vină cu tine. - Credeți-mă! Doar de data asta.
Vă voi explica totul.
- Și dacă are dreptate? - Hai, să mergem!
- Oli? Ei cine sunt? - Trebuie să plecăm.
- Johnny, prinde-i! - Fugiți!
Nu, Daniel! Nu intra acolo!
Mary Jane.
- Intrați, băieți! - Trebuie să plecăm.
- Haide! - Ben, ajunge! Intră!
Haide odată!
Ne vedem mai târziu, da?
Ai dreptare.
Pe mai târziu!
Orice s-ar întâmpla acum, să știți că îmi pare nespus de rău.
M-am purtat ca un idiot.
Fixația mea pentru perfecțiune m-a făcut să uit ce contează.
- Regret. - Nu-i nimic.
- Uneori suntem idioți. - Nu toți.
- Mersi, Ben! - Veniți încoace!
Băieți...
Vă iubesc.
Și acum ce facem?
Ar trebui să funcționeze.
- Îngrijitorul a spus... - Ce îngrijitor?
Nu contează. Ne descurcăm și fără piesa aia.
Ne trebuie o piesă creată cu trăire sinceră.
Ben, mai avem câteva secunde, nu te grăbi!
Ne trebuie un cântec care e autentic.
Piesa pe care am înregistrat-o cu Mary Jane e foarte autentică.
- Cred că merge. - Crezi?
Sau cădem cu liftul.
Super! Mai bine stau aici decât să mor.
- Vrei să trăiești fără mobil? - Ai dreptate.
- Bine, haide! - Să încercăm.
Bine, dă-i drumul!
Poftim?
Rahat!
Doamne!
Hai cu mine înapoi acolo
Dacă am putea da ceasul înapoi
Să-mi spună cineva încotro ne ducem
Deschidem cortina spre o altă lume
La care am tot visat mereu
Doamne! Îmi merge iar mobilul.
- Da! - Ne-am întors în prezent.
- Doamne! - Slavă Domnului!
Și... Suntem din nou 5G.
E cam pustiu pe aici, nu?
Da, spectacolul se ține chiar acum.
Atunci, hai să cântăm!
Ce vrei să spui?
- N-avem nicio piesă. - Parcă piesa era nașpa.
Acum avem o piesă nouă.
Veniți cu mine!
Prin spate!
Repede!
SPECTACOLUL HEARTVILLE STARURILE DE MÂINE!
Fir-ar! Spectacolul s-a terminat.
Nu contează, intrați!
... iar cineva e posibil să aplaude mai tare decât toți ceilalți.
Înainte de a anunța câștigătorul, o chemăm pe cea care face alegerea.
Femeia cea mai în măsură să...
Bun. Doamna Robinson poate veni acum pe scenă.
- E rândul nostru să cântăm. - Nu, spectacolul s-a terminat.
- Nu, dar... - Doamna Robinson!
Mergem?
- E altcineva. - Nu trebuia să mai fie altcineva.
Suntem 5G.
Iar aceasta e piesa noastră, 1995.
De-am putea da timpul înapoi
Să retrăim acele amintiri nebunești
De când eram cei care am fost cândva
Hai cu mine înapoi acolo
Dacă am putea da ceasul înapoi
Să-mi spună cineva unde s-au dus anii
Deschidem cortina spre o altă lume
La care am tot visat mereu
De-am putea da timpul înapoi
De când eram mereu împreună Și zi și noapte
Vorbeam și râdeam Visând cum avea să fie
Dacă am putea să reușim
De-am putea da timpul înapoi
Toți acei ani Dintr-o singură suflare
Și să legăm prietenii pe viață
Și să răscumpărăm timpul irosit
A fost chiar atât de demult?
Am stat departe prea mult?
De-aș putea să te duc acum înapoi
De aici, acolo unde-a început
Am petrece până în zori Pe bancheta din spate a mașinii
Viața era pur instinctivă
Frica era invizibilă
Nu le aveam pe toate?
În 1995
1995
De-aș putea să te duc acum înapoi
De aici, acolo unde-a început
Am petrece până în zori Pe bancheta din spate a mașinii
Viața era pur instinctivă
Frica era invizibilă
Nu le aveam pe toate?
În 1995
A fost excelent.
Doamna Robinson.
Mă scuzați!
N-ar fi trebuit să cântăm.
Dar am dat ce-am avut mai bun.
Piesa...
îmi atinge direct inima.
Știu, Ben.
Am compus piesa cu tine.
A trebuit să mă întorc.
Poate ne-a fost menit să ne întâlnim.
Poate că aveam nevoie unul de altul.
Poate că ni se mai dă o șansă.
Unele lucruri rămân ale momentului lor.
Dar tu mi-ai arătat că dragostea există.
Și asta rămâne.
Chiar dacă trebuie să renunți.
Mi-aș fi dorit să fi petrecut mai mult timp împreună.
Inima se vindecă, Ben.
Nu pe loc...
dar se reface singură.
Și bate mai departe...
Mai puternic decât înainte.
Azi am văzut mulți artiști fantastici și talentați.
Însă doar talentul nu ajunge.
E nevoie de curaj ca să mergi pe calea ta.
Tată!
Vino încoace! Sunt atât de mândru de tine!
Uneori suntem atât de fixați pe scopul nostru,
încât uităm ce ne motivează cu adevărat.
Nu ești deloc supărat pe mine?
De ce?
Pentru interviul cu Mehackerberg?
Scrisoarea?
Cred că ar trebui să te liniștești întâi. Ești un pic emoționat.
Viața trebuie să inspire arta.
Și nu invers.
Cine nu are trăiri nu are nimic de spus.
Și am văzut acel curaj
la cineva, azi.
Cineva dispus să se deschidă și să se arate lumii.
Fără frică.
Dar cu pasiune autentică.
De aceea, aș dori
să-i ofer lui Skyler șansa pe care o merită.
Știți ce-i grozav azi?
Nu faptul că ciripesc păsărelele.
Ci faptul că n-a trebuit să aducem bombonele roz.
Știam că zici așa.
Știi ce mai e tare? În sfârșit, ajungem și noi odihniți la repetiție.
Da. Știți de ce? Pentru că am dormit suficient, în sfârșit.
Mă bucur că Ben nu mai sparge ușa ca trupele de intervenții.
Făceai crize când nu ajungeam aici la șase dimineața.
- Nu mai exagera! - Exagerez?
Odată, mi-ai scris la trei dimineața, să învăț textul.
Cu un emoticon craniu.
- Voiam să te motivez. - Poate să mă manipulezi.
Sincer, Ben,
ești atât de relaxat acum, că e aproape plăcut.
Nu știu despre ce vorbești. Mereu am fost foarte relaxat.
- Da! Cum să nu? - Zi-o din nou privindu-mă în ochi.
Mereu am fost foarte dedicat.
Am primit un link de TikTok cu piese din anii '90, foarte cool.
- Oprește-te! - Oli, nu!
ÎNTOARCERE ÎN ANII '90
Scena 2, dubla 2.
Nu ne apropiem de nimeni, nu ne „pretenim” cu nimeni.
Scuze!
Iată regulile.
Scuze, nu pot...
Acțiune!
M-am speriat.
Jonas, deschide ușa!
Este Ben. Încă o dată!
Mereu e la fel.
- La marcaj. - Nu stau la marcaj?
O iau de la început...
Păi, când am auzit... Rahat!
- Am uitat replica. - Ți-am răspuns.
Scuze!
Cum ai spus? „Să dispară? Să mă pupe-n fund?”
- Să dispară. - Copiii!
Bună!
M-ai lovit prea tare în față.
- Cum merge? - Nu e un talk-show.
- Machiaj? - Unde-ai fost?
- La baie. - Cum a fost?
- Lejer. - Perfect. Continuăm și noi lejer.
Plaja de nudiști?
Da, dar...
Am uitat ceva?
Charlie e obosit.
- Ce-i asta? - Tamagochiul meu.
Și, tăiați!
Subtitrarea: Mirela Matei
Redactor Robert Ciubotaru