ZPÁTKY DO DEVADESÁTEK
Pojďte, kluci. Dělejte!
Konkurz máme za tři hodiny. Proč jsme museli vstávat v šest?
- Myslíš, že Take That chrněli do poledne? - Jsem utahanej.
Protože někdo včera musel čumět na Grammy.
- Jo. - Bylo to společné rozhodnutí.
- Jo. - Přesně!
- Kde je vlastně Oli? - Dobrá otázka.
- Tady je. - Dobrý ráno!
- Promiňte, byla tam šílená fronta. - Zase jsi flirtoval s prodavačkou.
- Ale ne. Ona flirtovala se mnou. - Jasně.
Ale ne, nejsou tu ty růžový.
- Ty má Peter nejradši. - Promiň, ty jim došly.
Doufám, že má dnes dobrou náladu.
Promiň, růžové dnes neměli.
Díky.
- Tak pojďte. - Jasně.
UNIVERZITA HEARTVILLE HUDEBNÍ FAKULTA
NA PAMÁTKU DANIELA WEBERA
PŘIŠEL O ŽIVOT PŘI TRAGICKÉ NEHODĚ VÝTAHU
Přestaneme kňourat a dáme se dohromady.
Na zkoušce pořádně ohulíme basy.
To je správnej přístup.
- Spánek se přeceňuje. - Ty jsi divnej.
Všechen ten čas Ať to dává smysl
Točím se zas a zas V kruzích dál
Je to nebezpečná jízda do neznáma
Je nemožné to synchronizovat Ale jdeme
Všechna ta světla můžeme srovnávat
Stoupám dál a dál Ze Země do vesmíru
Je to existenciální pátrání A jak to bolí
Dost! Ne!
Kluci!
- Co zase? - Takhle to nemůžeme nikomu předvést.
Jak to myslíš?
Něco tam chybí. Nemá to kouzlo. Nic v tom není.
Bene, přehlídka bude za chvíli.
- Musíme s tím pohnout. - Ale ten text, lidi, no vážně.
Pořád začínáme od nuly.
- Text je super. - Ne, Matteo!
Počkejte chvíli, jo?
To snad není možný.
- Uděláme si přestávku. - Právě teď...
Když začneme zase znovu...
Celý text, choreografie, akordy.
Pokolikáté už za tenhle měsíc?
Nemůžeme pořád začínat znovu.
Zase si něco píše. A nic z toho nebude.
- Všechno mění. - Já to nechápu.
- Ahoj. - Čau.
- Jde do tuhýho, co? - Jo. Pořádně.
Když to teď poděláte, pak před profíkama nemáte šanci.
Jo.
Ahoj, Sky. Jak je?
Ahoj.
Ahoj, Sky.
- Tvoje taška. - Jak to jde s písničkou?
- Jsem trochu nervózní. - Jak je, Sky?
Fajn. Co ty?
- Ohromíš je všechny? - Uvidíme.
Stopro.
Jak Matteo popsal tvůj hlas?
Jako by Beyoncé a DaBaby zplodili dítě.
Debbie Harry, ne DaBaby.
Ty vole.
Vážně.
- Ještě si projdu text. - Jasně.
- To zmákneš. - Hodně štěstí.
Tak zatím.
- Dobrý den. - Jsi blbej?
Dobrej.
- Dobrý den! - Dobrý den.
Za pár dní proběhne přehlídka. Máte šanci ukázat, co ve vás je.
Pamatujte, budou tam hudební profíci.
- Paní Robinsonová je v Synku? - Má víc Grammy než Taylor Swift.
Není to pro zábavu.
Brácho, pracovat s ní by bylo hustý.
Chtějí vidět umělce, co do toho dají všechno.
Na jevišti žádné výmluvy neplatí.
- Jasné? - Jasné.
Tak začneme.
Vidím tě v rohu místnosti
Když jsi blízko Srdce mi poskočí
Kéž by sis všimnul
Jak se rozzářím
Někde tam
Svět a nekonečná zář
Jsem víc než jenom tvář
Jenom další tvář
To taky znamená...
Skyler!
Skyler, počkej!
- Nech mě. - Počkej, prosím.
Mrzí mě to.
Musel jsem pracovat na tom textu a pořád to ještě není ono.
- Kluci pořád ještě nechápou... - Bene.
To nic.
To jsi prostě ty, ten perfekcionismus...
Už to nechci.
Mezi námi je konec.
Doufám, že jednoho dne zase dokážeš něco cítit.
Ale...
Pojď, už musíme.
Bene!
Pojď!
Tak jo. Naše písnička bohužel ještě není úplně hotová.
Ale do přehlídky ji doděláme.
V pohodě?
Jsme 5G a tohle je „Gotta Make It Work“.
Doufám, že jednoho dne zase dokážeš něco cítit.
Co se děje?
- Bene. - Kam jdeš?
Bene?
No tak. Aspoň si promluvíme.
Klídek. Prostě jsi byl chvíli mimo.
- To se stává. - Vy to nechápete.
- V tom je tvůj problém. - Jděte pryč!
Kluci, já končím.
Pojďte, kluci, nechte ho.
No tak, kluci.
- Pořád to není ono. - Ty vole.
- Jak to máme zvládnout bez něj? - Musíme k sobě být upřímní.
Bez něj to prostě nepůjde.
Nemůžeme všechno zahodit. Bylo by to všechno k ničemu.
- Zkusíme to znovu. - Hele, já...
- Potřebuju pauzu. - Já taky.
Do pytle.
Hele, dostal jsem odkaz na stránku na TikToku.
Super devadesátkový strany B.
- Fakt? Tím to chceš vyřešit? - Poslechni si to. Je to super.
Pořád tě slyším
Ve vzduchu půlnočním
Tvůj hlas je vítr, je zvuk
Šeptané modlitby
Je to tisíckrát lepší, než co teď děláme my.
- Jak toho docílíme? - To bych taky rád věděl.
Hej, nuly!
Co chceš, Alisho?
Nejste 5G?
- Tak proč jste jen čtyři? - Nečum.
- Drž hubu, Oli. - Bez Bena nejste nic.
To má ale pravdu.
Chrisi.
Co se děje?
Dnes večer se koná velká přehlídka Univerzity Heartville.
Kdo vytře porotě zrak? Kdo se zapíše do dějin hudby?
Ale právě toto datum má pro Heartville trpkou příchuť.
Před třiceti lety, 6. června 1995 přesně v 18.00,
- se přetrhlo lano výtahu... - Bene, dnes je přehlídka. Potřebujeme tě.
- Zavolej mi, prosím. - ...a Daniel Weber zemřel.
Na znamení úcty se výtah desítky let nepoužíval,
ale nedávno byl znovu uveden do provozu. Prostá pamětní deska připomíná...
Doufám, že mu táta brzo přestane kázat. Musíme jít.
No jo.
To jsi už říkal. Dalo by se říct...
- Čau, tati. - Ahoj, zlatíčko.
Ahoj! Čau, Matteo!
- Čau. - ...pořád znovu.
„Čau, Matteo?“
Co jsem říkal o zkouškách?
Jo, promiň. Už se to nestane.
No nic.
Stejně na to nebudeš mít čas. Víš proč?
Vzali tě na na medicínu na Heartville.
Máš radost?
Jo, ale ještě není konec roku.
Chrisi.
Vím, jak ti na hudbě a všem tady záleží, ale...
Co když to nevyjde?
Tohle je jistota.
Nechci, abys toho pak litoval. Rozumíš?
Tak se prostě musím postarat, aby to někam vedlo.
Ty jsi...
Jako kluk jsem na takové nesmysly nemyslel.
Nezačínej zase. Musím jít.
Pohovor s dr. Mehackerbergem máš dnes odpoledne.
Jo.
- Přijď včas. - Jo.
- Co se děje? - Nic.
Zase mi dává kázání.
Pozvali jsme významné osobnosti. S radostí...
Ještě jednou a vyhodím vás. A vaše vystoupení...
Promiňte, zkoušeli jsme.
Paní Robinsonová nesnáší opozdilce.
Robinsonová?
Bude na přehlídce.
- Kluci, jsme v prdeli. - Co teď?
- Musíme se fakt vytáhnout. - Jdeme.
Kam jdete? Jako by se tu neučilo.
- Zbláznili jste se? - Bene, musíš s námi.
- Nic nemusím. - Na přehlídku přijde paní Robinsonová.
No a?
No a? To je naše šance. Bez tebe to nedokážeme.
- To už není můj problém. - Ale je, Bene.
Vytvořili jsme to spolu. Jde o nás.
Zbláznil ses? Chceš všechno zahodit?
- Všechny naše písničky? - Dej to sem.
Prostě poslouchej. Co je to s tebou?
Jak jsem už řekl, končím.
- Kvůli tobě jsme s tím začali. - Bene...
No tak, brácho! Bez tebe to nemá cenu.
Bene, útěkem to nevyřešíš.
- Počkej. - Co chceš?
- Bez tebe můžeme na 5G zapomenout. - Beze mě vám bude líp.
Nechtěls jen krátkou přestávku?
Tohle není žádná krátká přestávka.
Brácho...
Tak jo.
Přesvědčili jste mě.
- Fakt? - Ne.
Zapomeň na to, kámo. Půjdeme zkoušet, jo?
Neser.
Uklidněte se.
Hele...
Kluci, vážně. To stačilo.
A pak jen další hloupé lži...
To je ta písnička z rána.
Všichni teď zkoumají, od koho je.
Pořád tě slyším
Ve vzduchu půlnočním...
Copak to necítíš? No tak, budeme pokračovat.
Nemůžu.
A pak jako duchové...
Pořád tě slyším
Ve vzduchu půlnočním
Tvůj hlas je vítr, je zvuk
Šeptané modlitby
A pak jako duchové...
Jenom vzpomínka...
Co to bylo?
Všichni v pořádku?
Zdá se mi to, nebo je to tu nějaký divný?
Ty bláho, kluci.
Můj mobil. Měl jsem 70 %, a teď vůbec nefunguje.
- Můj taky ne. - Nic.
- Jsme v pekle. - Jak jsi na to přišel?
- V nebi by mi mobil fungoval. - Jo, nějaká porucha.
To není možný.
Nemožný je, že mi stojíte v cestě.
Ahoj.
Promiň, to nebylo naschvál.
- Hej! - Nevšímej si ho.
Neumějí se ovládnout.
To nic. V pohodě.
- Co tady vlastně děláte? - Studujeme tady.
Fakt? Nikdy jsem vás tu neviděla.
- Já tebe taky ne. - MJ?
- Hledala jsem tě. Přijdeme pozdě. - No jo, uklidni se.
- To jsou... - Ahoj. Oli.
- Chris. - Jonas.
Matteo.
Ben.
- Těší mě. - Aspoň někoho.
Musíme jít. Za chvíli začíná technický kroužek.
Počkej chvilku. Slyšeli jste o dnešním mejdanu?
Napíšu ti adresu.
Tak snad...
- Tak se uvidíme později? - Jo, později. Nebo někdy jindy.
Když nepřestaneš slintat, budeš potřebovat kýbl.
Kluci?
Co je?
- Ty vole! - To musí být vtip, ne?
Určitě je to vtip.
- To není možný. - Sakra!
Ne!
VÍTÁME ROČNÍK 1995
Jak jsme se dostali do roku 1995?
- Sakra! - Já taky nevím.
- Pojďte, nastupte. - To je zlej sen.
Nahoru, zase dolů, a všechno bude zase dobrý.
- To by mohl být nějaký hipster. - Myslím, že to vyšlo.
- Ne, sakra. - Ty vole!
To není možný. To se mi snad zdá.
Ale ne!
- Zase. - No tak.
- Co? Ne! - To není možný!
Ne!
Sakra!
Zkusíme to znovu.
Tak jdeme, kluci.
Jsou tu ještě jiný výtahy?
Kterými lze cestovat v čase?
To bylo ano, nebo ne?
„Nic, co slyšíš, tě nedovede k cíli.
„Jenom co trvá.
„Tiché a plné síly.
„Co v sobě bez pravdy zní,
„nic neposune dál,
„nic nezmění.“
Bene, pojď!
Hele!
Kluci, jak se vrátíme do naší doby?
To netuším.
Počkat, to je telefon?
Je to telefon, že jo?
Můžeme někomu zavolat. Pamatuješ si nějaký čísla?
- Ne. - Já taky ne.
Já jen nouzovou linku.
- Ne. - Tak jo.
Co je to?
- Návod k použití. - Ne, to není možný.
Jsou tady jména a tohle asi telefonní čísla.
- Jako úplně veřejně? - Jo.
A ochrana osobních dat?
Podívám se, jestli je tam babička. Můžeme zavolat jí.
Super nápad. A co jí řekneš?
„Jsem tvůj nenarozený vnuk z budoucna.
„Chtěl bych se vrátit. Jsem ve škole. Můžeš mě vyzvednout?“
Přesně tak. Zpátky do budoucnosti.
Třeba je to jako v tom filmu.
Byl tam bláznivej vědec.
Ta holka měla tričko s logem vědeckýho klubu.
Její kamarádka flirtovala s Benem.
Neflirtovala se mnou.
- Nebo jo? - Určitě zná profesora,
co nám pomůže vrátit se domů.
Chceš říct, že musíme najít profesora,
který nám postaví stroj času z DeLoreanu,
co funguje, jen když přesně ve 22.04
uhodí blesk do hodin na radnici a přes napájecí drát nabije DeLorean
potřebným napětím 1,21 gigawattu
přesně ve 140 kilometrech za hodinu,
aby cestoval v čase a dostal nás do budoucnosti
jako Michaela J. Foxe v jeho kultovní roli?
Ano.
Dobře.
Chrisi, není tohle tvoje adresa?
Vypadá to jako slušnej mejdan.
Jste pitomí?
Co chce?
- To je vůl. - Kašleme na to. Jdeme.
- Co mám dělat, když potkám tátu? - No jo.
Jak víme ze Zpátky do budoucnosti, nesmíme zasahovat do minulosti.
Když uvidíš svého tátu, nemluv s ním.
Co když mě pozná?
- Ještě ses ani nenarodil. - No jo, to je pravda.
Když nezabráníme tomu, aby se naši poznali, jsme v pohodě, ne?
Jonas má naprostou pravdu.
Všechno, co tu děláme, může změnit časoprostorové kontinuum.
Pěknej foťák.
Mohlo by se nám to dost nevyplatit.
- Časoprostorové kontinuum? - Ano.
- Například? - Nemám tušení.
Možná tě to překvapí, ale je to moje první cesta v čase.
- Tak jo. - Co to dělá?
- Takže to nejde svajpnout? - Jo, chtěls mi ho štípnout.
Táta nás tady nenechá ani zkoušet, a pořádá tady takový věci.
- Neuvěřitelný. - Oli, pojď.
Promiň, on nejdřív mluví a pak přemýšlí.
Tak dej vědět, až začneš přemýšlet.
Jen pro jistotu, kluci. Jestli se chceme vrátit, nezapomeňte.
S nikým si nezačínejte, budeme nenápadní.
- Pokud jde o to s nikým si nezačínat... - S nikým se nemuchluj, Oli.
- Kluci! - Jen jsem se ptal.
- Tamhle je ta holka z vědeckýho klubu. - Copak mě nikdo neposlouchá?
Jamie, MJ, pojďte sem!
Příští kolo vy dvě proti nám.
Když vyhrajete, půjčím vám na měsíc Tekken.
Tekken jsem si už okopírovala.
Radši si zahrajeme o čas na zkoušku zítra.
Ani náhodou.
Jako by tady někdo měl strach, co?
- Jo. - A když vyhrajeme?
Dostanete od Mary Jane její exkluzivní tričko Veruca Salt.
- Ani náhodou. - Jen když si ho hned svlíkne.
- Tak platí. - Platí? Zbláznila ses?
- Ahoj. - Stejně nevyhraje.
Přišli jste.
Dokonce i bez Google Maps.
I bez mapy.
Ty chodíš do vědeckýho klubu, ne?
- Co chceš? - Jen se na něco zeptat.
Deset vteřin.
Máte tam profesora, který se zajímá o...
cestování časem?
Kočka v kolíbce a stříbrná lžička,
chlapeček v modré a muž na Měsíci.
„Kdy se vrátíš domů, tati?“ „Nevím kdy,
„ale pak si to užijem.“
„Však víš, pak si pohrajem.“
- To je hezký, Arno. - Jo, kámo.
My se známe?
- Teoreticky je to možné, ale... - Dnes ne.
- Nejdřív pivo. - Dojdu pro něj. Podržíš mi tašku?
- Jasně. - Chade, něco jsi ztratil.
Trapáku.
- Trapáku. - Ty jo.
Proč nestuduje hudbu, když umí tak dobře zpívat?
Ty bys ji určitě neměl studovat.
Je tu ještě něco jiného než pivo?
Co by si mladý pán dal?
KOKTEJLY
Sex on the Beach?
To bys mě měl aspoň pozvat na večeři.
Já...
Hraješ na kytaru?
- To je úlet. - Hraju na kytaru.
Jo.
- Taky hraješ na kytaru? - Jo.
Kdybys chtěl, můžeme si někdy zahrát.
Jasně, moc rád.
Jenže... teď se to moc nehodí.
- Promiň. - Jasně.
- Chápu. - Prima.
Tady máš koktejl. Ještě brčko.
Budou tady v zásuvce.
Co blbneš? Ukaž.
- Zalepíme to. - To nic. Chris mi to ošetří.
Nahoře je lékárnička.
Kdo je Chris? Jak to víš?
V prvním patře je vždycky lékárnička.
Tak jdeme nahoru.
Tak jo.
Díky, MJ.
Nezapomeň dýchat.
Je to na frekvenci 95,6.
Blbost. Vždycky to bylo na 95,9.
Vysílají Zasláno.
Promiň. Čau, o co jde?
- Vysílají Zasláno. - Co to je?
Vážně? Školní rádio jednou týdně hraje písničky od studentů.
Je to hustý.
Vítejte u pořadu Zasláno. Dnes hrajeme...
- Ahoj, Kiro. Pěkný jméno. - Díky.
- Danieli? - Ano?
Dej mu šluka.
Jasně.
Daniel Weber?
Jo?
Myslím, že to přežiješ.
Škoda, už jsem počítal s dramatickým koncem.
Jo, to mě mrzí.
Neumřeš jako hrdina.
Studuješ medicínu?
Nebo... máš tajnej druhej život jako školní ošetřovatelka?
Studuju informatiku.
- A ty? - To je složitý.
Aha.
Co je vlastně „Veruca Salt“?
To jako vážně? Nejlepší kapela na světě.
- Kterou nikdo nezná? - Kvůli tomu ještě nejsou blbý.
Hrajou alternativní rock.
American Thighs je mistrovský dílo.
Já mám radši pop.
- Jako New Kids On The Block? - Neplivej mi na pop.
Mám ráda složitější věci, ne pořád ty samý čtyři akordy.
C dur, G dur, A moll a F dur. To není nic moc.
- Ne? - To nemyslíš vážně.
V „God Only Knows“ je úžasná série akordů.
Studentka informatiky se tak vyzná v akordech?
Dvacetiletej kluk má rád Beach Boys?
Když něco ví o muzice.
A co je podle tebe dobrá muzika?
Když je dokonalá.
Když je všechno na svém místě.
A pro tebe?
Když tě dostane, než máš čas přemýšlet.
Jamie?
Svlíkat.
Ty ne, ona!
- MJ, svlíkni se. - Cože?
Jo, tvoje tričko s Veruca Salt.
- Sázka platí. - Sakra.
Úplně jsem na to zapomněla. Jamie, to mě mrzí.
Promiň. Nevyhrála jsem, ale...
- Musíš si svlíknout to tričko... - Ne.
Jamie, jsi v pohodě?
- Uvidíme se zítra? - Ještě nevím.
Zítra už odjíždíš?
To taky ještě nevím.
Ty vole!
To je fuk. Musím se postarat o kamarádku.
Musíme... Kvůli té zkoušce zítra.
- Čau, Chade! - Jo.
- Čau. - Měj se.
V pohodě, kámo.
Potopit!
Lidi, tahle písnička vás odrovná. Dávejte pozor...
Určitě už nesmíš jezdit výtahem.
- Jasně. - Myslím to vážně.
A pak jako duchové...
Jenom vzpomínka
Plyne nocí, temnotou
Kde jsme bývali
Prach a šmouhy po kafi...
To je ta písnička z výtahu.
Na okenním parapetu
Jako důkaz těch nocí
Kdy jsme tam tiše sedali
Víte, jak se jmenuje? A od koho je?
- Ne? - Netuším.
Kluci!
Hele, tam je Oli.
Asi chce, abysme šli za ním.
Skvělá dedukce.
- Pojďte sem! - Oli, neblbni.
Pořád tě slyším
Ve vzduchu půlnočním
Tak co?
Nepoznáváte to?
- To je ta písnička z výtahu. - Přesně.
Pouštěl jsem ji, když jsme odcestovali v čase.
Kluci, to nemůže být náhoda.
Myslíš, že jsme tu kvůli té písničce? To není možný.
Jsi teď odborník na cestování časem?
- To ne, ale to není možný. - Ve filmech o cestování časem
většinou musíš udělat totéž, aby ses vrátil.
Musíme najít tu písničku. Když ji pouštěli v rádiu, musí ji tam mít.
Pak nastoupíme do výtahu a pustíme si tu písničku.
DEVADESÁTKY
Jako předtím.
A vrátíme se do budoucnosti.
To je nesmysl. Myslím, že jde o něco jiného.
Myslím, že tu jsme, abysme přesvědčili tátu, že mám dělat muziku.
Kdo je pro, abysme našli písničku a vrátili se do výtahu?
- Jo. - Jo.
- Tak jdu hledat. - Nic jiného nedává smysl.
- Kam jde Oli? - Čau! Bavíš se?
Podívejte, jak se baví.
Máme jedinečnou šanci užít si devadesátkovou párty.
Pojďte, užijeme si to.
- Jo, ale... - Brácho.
Chris má pravdu. Dívej se na to... jako na výzkum.
Nasnídáme se.
Podívám se do kuchyně.
Nevím, co je horší.
Kocovina, nebo fakt, že jsme pořád v roce 1995.
Kluci, neuhádnete, co se mi včera stalo.
Zkoušel jsem zachránit Daniela Webera.
- Koho? - Toho kluka z pamětní desky.
Už žádný výtahy.
- Počkat, kdy ten výtah spadl? - Je to na té desce.
6. června 1995.
- A dnes je? - 6. června.
Výtah byl po nehodě zničený.
Když to nestihneme ještě před nehodou...
- Zůstaneme tu navždycky. - Do prdele.
V kolik hodin spadl?
- Po poslední přednášce. - Takže asi v šest večer?
Takže máme osm hodin, abysme tu písničku našli.
- Jak víš, kolik je hodin? - Půjčil jsem si u Chrise hodinky.
- Půjčil? - Jo.
Takže...
- Kde začneme? - Mám nápad.
RÁDIO HEARTVILLE 95,9 FM
- Čau. - Ahoj.
Čau! Tak co?
- Chceš mi zase ukrást foťák? - Vrátil jsem ti ho.
Mohla bys nám říct, kde najdeme moderátora školního rádia?
- Jsme velký fandové. - Obrovský.
- Jo. - Jo.
Dobrá pecka, ne? Ty bláho!
To není písnička, to je demoliční koule.
Jako by Blondie a Clash měli dítě.
No tak!
Sakra.
Do prdele.
Omluvte přestávku. Jako vždycky, všechno v pořádku.
Já jsem Marty a posloucháte Heart Beat.
- Nazdar. - Ne, vážně?
Olivio, když říkám, že potřebuju praktikanty,
nemyslel jsem kluky. Proč sem nepřijdou taky nějaký holky?
- Neber si to osobně. - Vlastně je to divný.
Proč mladý holky nechtějí dělat se 40letým tragédem,
co je deset let po škole pořád tady?
- Hele! - Jsi slizoun.
Nejsem slizoun.
- Chtěli jsme se zeptat... - Jmenuješ se Olivia?
- Chceš vědět, jak se jmenuju já? - Ne, nechci.
- Jak to bylo? - Bylo to jako...
Jo, to byla pecka.
Přesně tu potřebujeme. Máš ještě tu kazetu?
To nejde.
- Proč? - Někdo ji ukradl.
Je to písnička o rozchodu. Někdo litoval. To se děje pořád.
- Ale byla geniální. - Kdo ji ukradl?
- Máte tady kamery? - Kamery? No jasně.
Všude. Copak nevidíš?
Vyšetřovatelé právě analyzujou otisky prstů.
Musí tu být někde seznam, kdo sem přijde a odejde.
Hele, co jste vlastně zač?
- Točíme film. - Jo, natáčíme dokument.
Hledáme nové hudební hvězdy.
- Dokumentaristi bez kamery? - Děláme průzkum.
- Můžeš nám aspoň říct, kdo to zaslal? - Na kazetě něco bylo, ale...
Netuším, nevzpomínám si. Můžete za sebou zavřít dveře?
Sakra.
Jasně.
Stejně díky.
Už vím, co tam bylo.
„Charlie!“
Jo, to je ono. „Charlie C.“
-„Charlie C.“ - Super, díky.
- Díky. - Dík.
Tak jo, Oli. Najdeš složku Charlieho C.
- Pak zjistíme, kdo to složil. - Fajn.
Pošlu ti to.
- Tak zatím. - Čau.
Potřeboval bych výpis známek.
- Jméno? - Charlie.
A příjmení?
Charlie C.
Dělej!
- No tak? - Charlie C. No, moje příjmení...
Tak, kamarádíčku.
Zase jeden bez studentského průkazu. Zavolejte rodiče.
- Jak jsem říkal, nestuduju tu. - Přesně.
Víš, kdo jsem? Šéf ostrahy.
Mám to tu pod palcem.
- Jen jsem chtěl... - Nehýbej se. Ani nemrkneš.
Musíme s tím skončit.
Zavolejte policii.
Nezavoláme nejdřív rodičům?
Policii!
Pardon.
Jdeme.
Haló?
- Zkusíme to nejdřív v knihovně. - Jasně.
Podíváme se do seznamu studentů. Bene, Chrisi, mrkněte se do ročenek.
- Jo? - Dobře.
UNIVERZITA HEARTVILLE 1995
Hustý. Podívej se na ty fotky. Určitě je tu i moje teta.
- S vytrhaným obočím. - Jasně.
Hele, táta.
Hustý. Jak to šlo? Mluvil jsi s ním?
Bylo to fakt divný. Vím, že je to můj táta, ale...
- Měl jsem pocit, že ho neznám. - Jo.
A Jonas celou dobu prudil.
Moji rodiče se ani nepoznali tady.
Měl by sis s ním promluvit.
Je to jedinečná šance.
Když se s nikým nebudeme bavit, bude to taky nápadný.
No jo...
- Byla by škoda s ním nemluvit. - Přesně.
- Jsem tu jen jednou. - Jo.
Byla by škoda ji nepoznat.
Ji?
Jeho.
Já jsem slyšel „ji“.
Ne.
Ne. Jeho.
Víme, jestli je Charlie holka, nebo kluk?
Netuším. Všiml sis, že všichni vypadají, jako by jim bylo třicet?
Je to těma účesama a oblečením. V budoucnosti to nosí starší lidi.
Přesně. Táta má pořád stejnej účes, jako když dostal řidičák.
- Můj táta nosí ledvinku, úplně vážně. - Úlet.
Co to je za zvuk?
Jako by někdo mučil Siri.
Hustý, už tady mají počítače.
Klikni na to dvakrát.
- Hele. - Aha.
- Kámo! - Tak jo, internet.
- Google, ne? - Jo.
STRÁNKA NENALEZENA
- Cože? - S dovolením, teď jsem na řadě já.
Potřebujeme jen chvíli. Musí tam být databáze jmen.
- Na serveru univerzity. - Máte rezervaci?
- Tři minuty. Vážně. - Jdi na „Můj počítač“.
Máte rezervaci?
No jo, není potřeba křičet.
Kluci, zvládneme to bez internetu. Tady je Charlie Caneová.
Tady je Charlie Conrady,
Charlie Cress, Charlie Casas. Může to být kdokoli.
Máme devět jmen. Jeden z nich musí být Charlie C.
Nemáme moc času, ale nenápadně.
Proč děláme tak geniální věci, že je sotva uneseme?
- Upadnou mi ruce. - Mně asi taky.
Sakra, zapomněla jsem v knihovně prezentaci.
Třeba měl ten slizoun v rádiu pravdu a jako filmový štáb
- fakt potřebujeme kameru. - Chceš taky červenej koberec?
- Fakt nenápadný. - To není špatnej nápad.
Přesně. Postarám se o to.
Promiň.
Ahoj, Bene.
Ahoj, Mary Jane.
- Potřebujete pomoc? - Jo. Vezmeš to?
Jasně.
Opatrně.
Ty jdi do učebny, já přinesu z knihovny podklady.
Tak jo.
- Promiň. - Co děláš?
Za deset minut se vrátím.
Ví, že nám utíká čas, že jo?
- Co tady dělají? - Jsou bohužel na řadě před námi.
Protože jsi mě včera odvedl od beer pongu.
- A to je tak špatný? - Jo.
Dost.
Protože budeme mít prezentaci hned po obědě.
A co?
Jamie tvrdí, že...
porota bude trávit a bude unavená.
- To je blbý. - Jo.
Jasně.
- Třeba ti to můžu vynahradit. - Myslíš?
- Mohl bych tě pozvat na oběd. - Abych taky byla unavená?
Na prázdnej žaludek se taky nemůžeš učit.
Ve dvě?
- Dobře. - Bene, můžeš jít?
Musíme teď pracovat.
Ahoj, Jamie. Taky tě rád vidím.
- Hned. - Ano.
Promiň.
Tak jo.
Tady jsou kopie prezentace.
A chtěla jsem s tebou něco probrat.
Je to na druhé stránce.
- Tady... - Ano? Pokračuj.
- S... - Co?
Tady, podívej.
Můžu nějak pomoct?
- Neviděl jsem vás. - To nic, já taky nevidím.
Já jsem Dolly. Můžu ti pomoct?
Potřebuju kameru, ale nevím jakou.
Hledáš něco konkrétního?
Ano, podívám se.
Dobrá volba. To je první MiniDV kamera na světě.
- Perfektní. - Ano. A potřebuješ něco na zvuk.
Tohle dokáže nahrávat i přehrávat. Dva v jednom.
Super. Jasně.
Ahoj, Olivie. Vracíš ten foťák? Udělala jsi pěkné fotky?
Všechno v pořádku?
Prima.
Dávalas mi kapky kvůli vypůjčenému foťáku?
- Myslel jsem, že je tvůj. - V té chvíli byl.
Tak...
- Jméno? - Oliver.
- Oliver.
- Obor? - Filmová věda.
Filmová věda? Ještě jsem tě neviděla.
- Točím dokument. - Na ty se nikdo nedívá.
Já dokumenty miluju.
V budoucnosti se budou všichni dívat na dokumenty. Zvlášť o zločinech.
- O skutečných zločinech. - O zločinech.
Zní to ujetě, ale od tebe mě to nepřekvapuje.
Ještě potřebuju studentský průkaz
a cesta k Oscarovi je volná.
Ano, Olivere. Ukaž nám svůj průkaz.
No...
Určitě ho můžu přinést později, ne?
No jistě, drahoušku.
Jste tak milá.
Nevím, jestli se tohle může, rošťáku.
Tak děkuju.
Čau.
Čau, Olivie.
Ten se proslaví.
Nebo ho zavřou.
Už to docela šlo, ale projedeme si to ještě jednou.
Je poledne. Asi bych si měla...
Na, přinesla jsem něco k obědu, abysme mohly pokračovat.
Mám pocit, že náš argument v bodě čtyři musí být přesnější.
Skočím si pro něco k pití. Vyschlo mi v krku.
Zvlášť pokud jde o kvantové bity a jejich stavy.
Chtěla bych něco s bublinkama.
Fakt to chceš teď přerušit? Zrovna jsme se do toho dostaly.
- Pojď. - Co ti tak trvalo?
Nebylo to snadný. Tak jdeme hledat Charlieho C.
- Jo, jdeme. - Bude to trvat dlouho?
Tak dlouho to nezabere, máme čtyři a půl hodiny.
- Proč se ptáš? Něco máš? - Ne, jen tak.
- Tak jdeme. Nemáme moc času. - Každej dvě.
Hodně štěstí s tou písničkou. Můžeme?
Tak jdeme.
Charlie Casas?
Ty jsi Charlie Cress?
- Ty jsi Charlie Clintová? - Jo.
Poslalas písničku do školního rádia?
Ne, nedělám muziku.
Ne.
Tak jo, promiň.
- Charlie Chester? - Jsi Charlie Clarková?
Poslals písničku do školního rádia?
To zní skvěle. Jen tak dál.
Jen jednu.
- Určitě? - Jo.
Tak jo.
- Zvedni mě. - Snažím se.
- Ne. - Ne?
- To je poslední Charlie C. - Dámy.
Uhni.
Charlie Crawford?
Promiňte, když hrajeme, nedávám autogramy.
- Autogramy? Jsi blázen? - Jako vážně?
Kámo, Charlie bude jednou profík.
- Jen se chceme na něco zeptat. - Nedává rozhovory. Vypadněte.
To je takovej blb.
Víme, že včera hráli tvou písničku.
Charlie C.
Kazeta?
Co to má být?
Promiň.
- Jak jste mě vůbec našli? - Na kazetě bylo tvoje jméno.
- A co chcete? - Tu kazetu.
Je mi líto, to jste se spletli.
Ta písnička nebyla tvoje?
Jsem sportovec. Nedělám muziku.
- Nesmysl. - Už to chápu.
Ta písnička je o tobě. Ty jsi podváděl.
Musím si udržovat reputaci.
A...
jestli jste chytrý, na všechno zapomenete.
Charlie!
Připadá ti, že jsi v talkshow?
Neválej si šunky a makej!
Jestli někomu řeknete, že ta písnička je o mně...
tak vás zničím.
Super.
Co teď?
Musíme najít jeho bývalou. Ta o něm složila tu písničku.
Promiňte, musím na záchod.
Dělej!
- Ahoj. - Čau.
- Promiň, že jdu pozdě. - To nic.
- Přinesla jsem něco k jídlu. - Prima.
- Můžu si vzít? - Jasně.
Díky.
- Je to... - Kdes to vzala?
Vypadl ti. Ale tvoje texty jsou...
Tys je četla?
Nechals mě čekat.
Promiň.
Promiň, že jsem si to četla. Ale...
Tvoje texty se mi opravdu líbí.
- Fakt? - Jo.
Jsou super. Možná trochu...
- No nic. - Moc složitý?
Ne.
Trochu křečovitý.
To už jsem slyšel.
Promiň.
Neměla jsem je číst.
- Promiň. - To nic.
Proč studuješ informatiku?
A ne hudbu?
- Proč? - Mám pocit...
že cítíš hudbu jinak než ostatní.
Ne, je to jen koníček.
Jen koníček?
Možná i něco víc.
- A jakou máš výmluvu? - Výmluvu?
Jo, výmluvu.
Jamie a já máme už roky plány s informatikou a...
co všechno budeme potom spolu dělat.
Ani nevím, jestli to ještě chci.
Ale měla bych pocit, že ji nechávám ve štychu,
kdybych začala dělat něco jiného.
A co když se tvůj plán prostě změnil?
A jakou výmluvu máš ty?
Jakou výmluvu?
Zkoušel jsem to. Hudbu.
Nešlo to podle mých představ.
A ten tlak byl prostě moc velký.
Jaký tlak?
Jak jsem sám na sebe tlačil.
Chtěl jsem všechno dělat dokonale.
Nakonec...
Už jsem v muzice nic necítil.
Došlo mi, že mi spousta věcí uniká.
A některé lidi jsem prostě nechal stranou.
Jako bys myslel, že musíš hudbě všechno obětovat.
Tak nějak.
Ale možná...
je to naopak.
Možná potřebuješ to, co ti chybí, abys mohl dělat hudbu.
Víš, jak to myslím?
Zkus chvíli nechtít nic.
Ahoj.
Ahoj, Oli! Tak co ten průkaz?
Stůj!
Stůj! Pojď sem!
Stát!
Říkal jsem ti...
Tak jo...
Dobře.
Ven!
- Vypadni. Prosím tě, odejdi. - Počkej.
- Co tady děláš? - Prosím!
- Otevřít! - A proč?
Je tam někdo?
Zapomeň, co jsem říkal. Jen jsem tě provokoval. Přísahám.
Neotevírej. Zabije mě. Prosím.
Je tam někdo?
V pořádku. Jsem tu sama.
- Já si tě najdu. - Dobře.
Díky.
To nic.
Ty jsou tvoje?
Jo.
Pěkný.
Fakt krásný.
Ale to je plagiát.
To je tvoje fotka, troubo. Netvrdím, že je moje.
Chci ji zpátky.
Teď patří do mého projektu.
Myslím, že spíš na mě chceš mít nějakou vzpomínku.
Ty jsi tak namyšlenej.
Nemysli si, že se mi líbíš nebo něco.
- Stejně nejsi můj typ. - Vážně?
Ty máš nějakej typ?
Jako každou, co ještě dýchá?
Jamie? Můžeš.
Jamie.
- Opravdu už musíme začít. - Ano.
Prosím.
Chceš se stát doktorem?
To bych ani neřekl.
Můj táta je taky doktor.
- Fakt? - Jo.
Netuším, jak mu říct, že bych radši dělal muziku.
Tvůj táta přece chtěl mít dítě, ne?
- Jo. - Tak by ti měl naslouchat.
- Jak že se jmenuješ? - Chris.
Nejdřív D dur.
D dur.
Pak G.
- Ještě chvíli. - Musím dodělat ty fotky. Čau.
Čau.
A to je náš koncertní sál.
Chtějí ho zmodernizovat. Prima, ne?
Tak.
Ještě to není perfektní.
Je to jen první verze.
- Hlavně konec moc nesedí. - To je fuk, zahraj mi to.
Celý ten čas... Ať to...
Celý ten čas Ať to dává smysl
Stoupám výš a výš Ze Země do vesmíru
Je to existenciální pátrání A jak to bolí
Ale víš, musíme na tom pracovat
Musíme na tom pracovat
- Jak vidíš, ještě to není... - Je to dobrý.
Můžu něco zkusit?
Máš tam...
- Začínám tady. - Na F.
- To je fakt dobrý. - To bylo úplně jiný.
Třeba trochu míň... zahloubaný.
- Trefa. - Zkus to znovu.
Všechen ten čas Ať to dává smysl
Točím se zas a zas
V kruzích zas
Je to existenciální pátrání A jak to bolí
Ale víš, musíme...
Pořád se moc snažíš. Zavřeme ten sešit a...
Už to všechno máš.
Nech se vést hudbou.
- Dobře. - Ale počkej ještě.
- Tohle mi občas pomůže. - Co to má být?
Zahrajeme si to...
jen...
pro sebe, jo?
Nejdřív mi vezmeš blok, a teď mě chceš nahrávat?
Připraven?
Připraven.
Tak jo.
Kdybych mohl vrátit čas
A znovu prožít ty bláznivé vzpomínky
Vrátit se k tomu, jací jsme bývali
Vydej se tam se mnou
Moci tak čas vrátit zpět
Ať mi někdo řekne, kam půjdeme
Otevřít okno do světa
Co jsme si vysnili
Kéž bysme spolu měli víc času.
Ale to máme.
Ještě?
Ne!
- Sakra! - Děje se něco?
Zapomněla jsem na tu prezentaci. Sakra.
Jamie mě zabije.
Promiň, už musím.
- Zlom vaz! - Díky.
Kdybych se mohl vrátit Odsud na začátek
Jak ses na mě podívala
Na konci té párty
Jak ses na mě podívala na konci té párty...
- Asi tady chci zůstat. - Cože?
- Hrabe ti? - Je to tady pro mě úplně jiný.
- Jo, jsou to devadesátky. - Tím to není.
Poprvé se cítím volný. Se svou hudbou. A s Mary Jane.
- Paráda. Zamiloval se. - To snad není pravda.
Brácho, tohle není sebepoznávací výlet na Bali.
Já vím.
- Co se stalo s Mary Jane? - Nic.
Aha, chceš tady zůstat a dívat se na MTV?
Ne.
Skládali jsme spolu hudbu a pak jsme se políbili.
Vy jste se líbali? Říkal jsem, ať si s nikým nezačínáte.
Bene, vážně. Tohle není dobrý. Je to fakt trapný.
- Je to blbý, brácho. - Víš co? Ani nejsem naštvanej.
- Jsem jen zklamanej. - No tak, kluci.
Počkejte.
Tady je v pozadí ten basketbalista. Ten Charlie Crawford s...
- Není to Mary Jane? - Jo.
Oni jsou spolu? Hádají se.
- Jasně. - Že jo?
- Blbost, vůbec se k sobě nehodí. - Počkat.
Složila tu písničku o Charliem Crawfordovi.
- Cože? Byli spolu? - To určitě.
Ani náhodou!
Dává to smysl.
Charlie C. podvedl Mary Jane.
Nedokážou se ovládnout.
A ona se s tím vyrovnala písničkou.
Takže ta písnička je o Charliem Crawfordovi.
Pak ji poslala do rádia.
A jak jsme viděli,
měla takový úspěch,
že to pro ni bylo moc,
takže si ji vzala zpátky.
Někdo ji ukradl. Je to o rozchodu. Někdo litoval.
Tu kazetu teď musí mít Mary Jane.
- To je možný. - Jasně, kámo.
Kámo, to je ta kazeta. Proč to neřekneš? „Charlie C.“ Máme to.
- Vrátíme se domů. - Jo.
- Jo! - Super.
- Zvládneme to. - Není to boží?
- Skvělý, tak... - Počkat.
- Co je to? - To není ta písnička.
- Bene, proč jsi na té kazetě ty? - To snad není možný.
Vysnili...
Fakt jsi zmařil naši jedinou šanci dostat se domů?
- Neudělal jsem to schválně. - Právě jsi řekl, že chceš zůstat.
- To byl tvůj plán? - Myslíš, že tady chceme zůstat?
Jak jsem měl vědět, že se ta písnička smaže?
- Kecy! - Zrovna ta písnička, co potřebujeme, co?
Nebo jsi nás tu chtěl zdržet. Kvůli happyendu se svou retro láskou.
Fakt dík.
Kvůli tobě jsme všichni v prdeli.
Fakt díky.
Kluci, počkejte!
Nikdy se nevrátíme.
Počkat.
Co jste mi to řekl?
„Nic, co slyšíš,
„tě nedovede k cíli.
„Jenom co trvá.
„Tiché a plné síly.
„Co v sobě bez pravdy zní,
„nic neposune dál,
„nic nezmění.“
„Jen co opravdu ukážeš a pocítíš,
„otevře dveře, které jiný nevidí.“
Takže...
potřebujeme jen písničku, která...
Která je pravá?
Ne. Potřebujete sólo na Panovu flétnu.
Jasně, tak jsem to myslel.
Mám to.
Jo, mám to.
Mary Jane složila tu písničku o Charliem Crawfordovi.
Tu písničku složila Mary Jane.
Cože?
Jamie! Jak to šlo? Dostala jsi ten grant?
- Jo. - Paráda!
Už jsi to slyšela?
Neměla jsem tě nechat ve štychu.
Vím, že máš pro nás velké plány, ale já to teď tak necítím.
Ta písnička od Mary Jane byla o Charliem C.
Složila ji Mary Jane.
Ta písnička od Mary Jane byla o Charliem C. Chodili spolu.
Chci studovat hudbu.
Opravdu.
To ti teda trvalo!
Už dlouho čekám, až mi řekneš, co opravdu chceš.
MARY JANE SLOŽILA PÍSEŇ O CHARLIEM C.
Pamatujete si naši oblíbenou písničku?
Vím, kdo ji složil. A hlavně, o kom ta písnička je.
Líbí se mi tvoje písnička.
Pořád tě slyším
Ve vzduchu půlnočním
Tvůj hlas je vítr, je zvuk...
Sakra, to je moje písnička.
Nikdo neměl vědět, že jsem ji složila já.
To je fuk. Máš talent.
Panebože.
Studentka informatiky s takovým hlasem? Všichni ji zbožňujou.
Hele, potřebujeme vlastní pořad.
Jen s písničkama od Mary Jane.
Plyne nocí, temnotou
Kde jsme bývali...
Kluci!
Co zase chce?
Tady jste. Vím, jak se dostaneme domů. Pojďte.
- S tebou nikdo nepůjde. - Věřte mi, aspoň tentokrát.
Všechno vám vysvětlím.
- Co když má pravdu? - Tak jo, jdeme!
- Oli? Kdo to je? - Musíme pryč.
- Johnny, za nimi! - Utíkejte!
Ne, Danieli! Nenastupuj!
Mary Jane.
- Kluci, nastupte. - Musíme jet.
- Pojď! - Bene, dost. Dělej, nastup!
Pojď!
Uvidíme se pak, jo?
Máš pravdu.
Uvidíme se pak.
Ať se stane cokoli, musíte vědět, že mě to fakt mrzí.
Choval jsem se jako idiot.
Tolik mi šlo o dokonalost, že jsem zapomněl, na čem záleží.
- Mrzí mě to. - V pohodě.
- Každej někdy blbne. - Každej ne.
- Díky, Bene. - Pojďte sem.
Kluci...
Mám vás rád.
Co teď?
Mělo by to vyjít.
- Školník říkal... - Počkej, školník?
To je fuk. Nepotřebujeme přesně tu písničku.
Potřebujeme písničku s opravdovým citem.
Bene, máme jen pár vteřin, ale vůbec nespěchej.
Potřebujeme písničku, která je opravdová.
Písnička, kterou jsem nahrál s Mary Jane je víc než opravdová.
- Mělo by to zabrat. - Mělo?
Nebo se teď zřítíme?
Paráda. Radši zůstanu, než abych umřel.
- Chceš žít bez mobilu? - Ty vole, to je fakt.
- Tak jedeme. - Zkusíme to.
Tak to přehraj.
Co?
Sakra!
Panebože!
Vydej se tam se mnou
Moci tak čas vrátit zpět
Ať mi někdo řekne, kam půjdeme
Otevřít okno do světa
Co jsme si vysnili
Ty bláho. Můj mobil zase funguje.
- Jo! - Jsme zpátky v současnosti.
- Ty bláho! - Díky bohu.
A zase jsme 5G.
Je tady divně prázdno, ne?
Jo, zrovna běží přehlídka.
Tak jdeme na to.
Jak to myslíš?
- Ani nemáme písničku. - Říkals, že stojí za prd.
Máme novou písničku.
Pojďte.
Zadním vchodem!
Rychle!
HEARTVILLESKÁ PŘEHLÍDKA UVÍTEJTE HVĚZDY ZÍTŘKA!
Do prdele! Už to skončilo.
No nic, jdeme tam.
...a někdo může jásat hlasitěji než ostatní.
Než zjistíme, kdo vyhrál, potřebujeme ženu, která rozhodne.
Ženu, která sama...
Paní Robinsonová může na scénu.
- Musíme vystoupit. - Ne, přehlídka skončila.
- Ale... - Paní Robinsonová!
Půjdeme?
- Je tu ještě někdo. - Už by tu nikdo být neměl.
Jsme 5G.
A tohle je naše písnička, „1995“.
Moci tak čas vrátit zpět
A znovu prožít ty bláznivé vzpomínky
Vrátit se k tomu, jací jsme bývali
Vydej se tam se mnou
Moci tak čas vrátit zpět
Ať mi někdo řekne, kam ty roky zmizely
Otevřít okno do světa
Co jsme si vysnili
Moci tak čas vrátit zpět
Když jsme všichni spolu bývali Ve dne v noci
Mluvili se a smáli Snili o tom, co bude
Kdybychom to dokázali
Kdybychom mohli vrátit zpět čas
Všechny ty roky Mrkneš a jsou pryč
A kamarádi na celý život
Vynahradíme si ztracený čas
Bylo to tak dávno?
Byli jsme pryč moc dlouho?
Kdybych tě mohl vzít zpátky
Odsud až na začátek
Řádili bychom celou noc Na zadním sedadle
Život byl jen instinkt
Strach byl neviditelný
Neměli jsme snad všechno?
V roce 1995
1995
Kdybych tě mohl vzít zpátky
Odsud až na začátek
Řádili bychom celou noc Na zadním sedadle
Život byl jen instinkt
Strach byl neviditelný
Neměli jsme snad všechno?
V roce 1995
To bylo super.
Paní Robinsonová.
Promiňte.
Vím, že jsme neměli vystoupit.
Ale dali jsme do toho všechno.
Ta písnička...
je pro mě opravdu důležitá.
Já vím, Bene.
Napsala jsem ji s tebou.
Musel jsem zpátky.
Možná jsme se měli najít.
Možná jsme se potřebovali.
Možná máme druhou šanci.
Některé věci patří tam, kde se staly.
Ale ukázal jsi mi, že láska existuje.
Ta zůstává.
I když se jí musíš vzdát.
Přál bych si, abychom měli víc času.
Srdce se zahojí, Bene.
Ne hned...
ale dá se zase dohromady.
A bije dál...
Silněji než předtím.
Viděla jsem dnes mnoho úžasných talentů.
Ale talent sám nestačí.
Je potřeba odvaha jít vlastní cestou.
Tati.
Pojď sem. Jsem na tebe hrdý.
Občas se tak soustředíme na náš cíl,
že zapomeneme, co nás skutečně pohání.
Nezlobíš se na mě?
Proč?
Kvůli té schůzce s Mehackerbergem?
A tomu dopisu?
Musíš se trochu uklidnit. Jsi celý rozrušený.
Umění se musí inspirovat životem.
Ne naopak.
Kdo nic nezažil, nemá co vyprávět.
A tu odvahu jsem dnes
v někom viděla.
V někom, kdo byl připraven se otevřít a ukázat.
Beze strachu.
Ale se skutečnou vášní.
Proto bych ráda
dala Skyler šanci, kterou si zaslouží.
Víš, co je na tomhle ránu nejlepší?
A není to cvrlikání ptáčků.
To, že nemusíme přinést žádné růžové koblihy.
Já to věděl.
Víte, co ještě je prima? Jít konečně jednou na zkoušku vyspalý.
Jo. A víš proč? Protože jsme se konečně dost vyspali.
Hlavně protože nám ráno Ben netluče na dveře jako zásahovka.
Fakt jsi vyšiloval, když jsme tam nebyli přesně v šest.
- Nepřeháněj. - Já přeháním?
Jednou jsi mi psal ve tři ráno, jestli jsem se naučil text.
S lebkou a hnátama.
- Chtěl jsem tě motivovat. - Spíš zmanipulovat.
Ale upřímně, Bene,
jsi teď tak uvolněnej, že je to skoro příjemný.
Nevím, o co vám jde. Vždycky jsem byl uvolněnej.
- Jasně, na 100 procent. - Řekni mi to ještě jednou do očí.
Vždycky jsem do toho šel naplno.
Hele, dostal jsem odkaz na stránku na TikToku.
- Přestaň! - Oli, ne!
ZPÁTKY DO DEVADESÁTEK
Druhá scéna podruhé.
S nikým si nezačínejte, budeme nenáprdní.
Promiň.
Tohle jsou pravidla.
Promiň, nemůžu...
Akce!
Lekl jsem se.
Jonasi, otevři.
Teda Bene. Ještě jednou.
Pořád to samý.
- Na značky. - Nejsem na značce?
Začnu znovu...
Když jsem slyšel... Sakra!
- Zapomněl jsem text. - Vrátil jsem to.
Promiň.
Cos říkal? „Ať jde do hajzlu? Ať si políbí prdel?“
- Ať jde do hajzlu. - Děti.
Nazdar.
Dals mi pěknou tečku.
- Tak co? - To není žádná talkshow.
- Líčení? - Kde jsi byl?
- Na záchodě. - Jaký to bylo?
- Pohoda. - Super. A v pohodě jedeme dál.
Nudapláž?
Jo, ale...
Zapomněla jsem na něco?
Tak jo, Charlie je unavenej.
- Co je to? - Tamagoči.
A stop.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Jan Táborský