Ai grijă. Cel puțin nu e extrem de cald aici.
Cele două genți ale lui Amy sunt aici,
iar toate lucrurile ei sunt în cutiile de lângă streașină.
E geanta ei?
Avea geanta asta
și aceasta.
- Când v-ați uitat ultima dată în geantă? - Probabil acum 20 de ani.
I-am păstrat lucrurile,
până și portofelul, mărunțișul și periuța de dinți.
Asta a purtat la cină.
Trebuia să vină acasă și să-și ia lucrurile.
NE LIPSEȘTI GRĂDINA LUI AMY
După dispariție, mi-a fost greu să-l văd pe tata ținând-o de mână pe mama.
Înainte, nu știu dacă l-am mai văzut pe tata distrus.
Înainte de dispariția lui Amy, o duceam bine,
totul era grozav, totul decurgea bine.
Și, dintr-odată, ni s-a tras covorul de sub picioare
și totul s-a oprit brusc.
Am renunțat la școală o vreme, m-am întors acasă.
Părea că e o perioadă deprimantă
din care lipsea una dintre cele mai importante persoane din viața mea.
Am pierdut mulți ani din viața noastră…
căutând, dar nu ne vom opri.
Nu am copii
și voi împlini 48 de ani în decembrie.
Trebuie să recunosc că pierderea unui copil de către părinții mei
a fost traumatizantă pentru mine și nu sunt dispus să risc
să trec și eu prin asta.
Cineva știe ceva.
Cineva a văzut ceva sau a auzit ceva.
Cineva a spus ceva cuiva.
Un agent FBI ne-a spus
să fim atenți.
„Nimeni nu poate păstra un secret toată viața.”
AMY BRADLEY A DISPĂRUT
APRILIE 2017 19 ANI DE LA DISPARIȚIA LUI AMY
Al doilea mesaj.
Bună, mă numesc Amica Douglas.
Sunt fiica lui Alister Douglas.
Nu mă pricep la asta, dar…
aș vrea să vorbim.
Știu prin ce treceți.
Și dacă aș fi în situația asta, aș vrea să știu
de ce fiica mea nu e aici acum.
Nu-mi venea să cred.
Nu-mi venea să cred că, dintre toți oamenii,
ne-a găsit numărul, s-a străduit
și ne-a sunat tocmai fiica lui Alister Douglas.
M-am născut în Grenada.
Eu și tata eram ca două picături de apă.
Le spun tuturor: „Sunt fata tatei. El m-a făcut așa.”
Mă ducea în multe aventuri distractive, mergeam pe plajă, ieșeam să mâncăm.
L-am văzut cântând cu trupa.
Dar, în copilărie, doar muzica lui conta.
Și era mereu plecat. Cânta pe vase de croazieră.
Când el și mama au divorțat,
cred că aveam un an sau doi.
Când am mai crescut,
mama mi-a spus: „S-a întâmplat ceva pe un vas pe care era tatăl tău.
Dacă vei căuta după numele lui, vei afla asta despre el.”
Nu mă născusem atunci, dar mama mi-a spus
că, într-o noapte, când tata s-a întors de pe vasul de croazieră,
totul s-a schimbat.
Cred că mama a încercat să discute cu el.
A fost singură acasă luni întregi,
iar când i-a venit soțul acasă,
acesta era supărat și o jignea în fel și chip.
E foarte ciudat
să-și disprețuiască astfel soția însărcinată.
E și înfricoșător.
Apoi mama a văzut că a venit acasă cu o geantă.
Mama s-a uitat în geantă…
și erau poze în ea.
Poze cu femei.
Doar femei albe.
Cred că asta mi-a ridicat un semn de întrebare.
Dar sunt multe întrebări.
Când l-am întrebat pe tata ce s-a întâmplat cu Amy,
reacția lui a fost ciudată.
Se supăra când aduceam vorba despre asta.
Pentru mine, povestea lui pare incompletă.
Și asta o face atât de stresantă.
Vreau să se termine. Vreau răspunsuri.
Da, Amica?
Bună, tati.
AMICA A DECIS SĂ-L ÎNTREBE PE ALISTER DE AMY ȘI SĂ FILMEZE TOTUL.
Nu știu, adică…
Nu vreau să mai vorbesc despre asta. N-am făcut nimic greșit.
Spune-mi, ce ar trebui să fac?
Nu mă deranjează să-mi pui întrebări.
Aș vrea să te pui în locul meu și să înțelegi cum mă simt.
Amica…
FBI-ul a venit imediat.
Mi-au spus că încearcă să găsească
o fată cu care dansasem.
Toți cei care au făcut curățenie în cameră,
cei care au servit-o au fost consemnați.
Când și-au dat seama că nu eram implicați, am continuat să lucrăm.
Și am continuat să lucrez pe vasul acela încă doi ani.
De ce am auzit că, după câteva luni, ai fost văzut pe plajă cu ea?
Care plajă?
Pe care plajă m-au văzut? Nu-mi plac plajele.
Amica…
Am dansat în club. Dansez cu mulți oameni în club.
- Deci… - N-am făcut nimic.
Nu știi dacă a coborât de pe vas?
De unde să știu? Am lăsat-o în club la ora 01:00.
Am mers în cameră. De unde să știu dacă a coborât?
Eram un tânăr din Grenada
care n-a avut niciodată vreo experiență ca asta.
Am fost acolo. M-au chemat.
M-au întrebat despre ceva ce nu știam.
Mama a găsit o geantă cu poze ale unor femei albe.
Tu ai adus geanta acasă.
- Care dintre ele? - E foarte dubios, tati.
În care poză apărea ea?
- Nu știu. - Aveam multe poze.
- De ce? - Desigur.
E greu să discut cu tine fiindcă te superi.
Făceam poze cu toți.
Lumea face poze cu tine când cânți într-o trupă.
Dacă aș păți așa ceva, ce ai face?
Dacă ai dispărea, aș face tot ce pot să aflu unde ești.
Înțeleg că familia ei a încercat s-o găsească în toți acești ani.
Înțeleg asta, dar n-am avut nicio legătură cu ea.
Niciuna.
Deloc.
E ca un puzzle pe care nu-l poți rezolva.
Lipsesc multe piese.
Când am vorbit cu familia Bradley, a fost emoționant.
Tot ce spuneau mă emoționa.
Am o fiică și mi-aș pierde mințile în fiecare zi.
N-aș avea odihnă până n-aș afla adevărul.
Cred că e foarte afectată
dacă s-a străduit să ne găsească și să ne ajute.
Vreau liniște pentru toți.
Aș vrea să-i pot ajuta să obțină răspunsuri.
Dacă aveam dovezi, cineva ar fi fost arestat.
Dar Alister a avut un comportament suspect.
Tinerele acelea i-au văzut pe Amy și Alister
mergând la discotecă cu liftul,
după ce discoteca se închisese.
Și acea cronologie are sens.
Știm că Alister era în camera lui în jurul orei 03:35.
Dar după aceea, cronologia nu poate fi confirmată
pentru că încuietoarea înregistrează intrarea în cabină,
dar nu și ieșirea din cabină.
Nu putem depista ieșirea lui Alister Douglas din cabină.
Două tinere i-au văzut pe Amy și Alister.
Dar nu știm dacă se potrivește ora.
Lori Renick i-a văzut pe Alister și Amy
urcând cu liftul de sticlă la discotecă pe la 05:30.
Se întorc în camera lor după câteva minute,
dar și-au uitat cheile.
Așa că au bătut la ușă,
iar mama uneia dintre fete deschide ușa și le lasă să intre.
Deci nu e nicio înregistrare care să arate o intrare cu cheia
la momentul declarat de ele.
Nu găsesc dovezi că cineva ar fi fost interogat-o pe mama
care le-a lăsat să intre între 05:30 și 06:00,
confirmând astfel ora.
Faptul că Alister Douglas nu e în SUA îngreunează situația.
Nu avem jurisdicție.
Nu poți să mergi în altă țară
fără permisiune și să spui: „Pot vorbi cu cetățeanul vostru?”
Îmi amintesc că era foarte drăguț, foarte relaxat.
Un băiat bun.
N-am avut gânduri rele și nici experiențe neplăcute cu el.
A fost în locul nepotrivit și a dansat cu fata nepotrivită.
Le-a spus ce știa.
Nimeni nu credea că e capabil să facă ceva rău.
E surprinzător cât de puțini oameni conștientizează pericolele unei croaziere.
Dar ce a pățit Amy Bradley și familia ei e o realitate.
Nu știu cum sunt verificați
membrii echipajului de pe un vas de croazieră
pentru că sunt angajați în țări
în care programele de validare sunt diferite
de cele cu care suntem obișnuiți în SUA.
Există nenumărate povești de dispariții
sau decese suspecte și agresiuni sexuale.
Când se întâmplă ceva, cred că apelează mai întâi la departamentul juridic.
„Ce facem? Cum mușamalizăm totul?
Cum facem să dispară tot?”
Cred că atunci când urci pe un vas de croazieră,
uiți că ești într-o țară numai a ta.
Poți fi cetățean american,
iar asta poate semăna cu Main Street,
dar nu e.
Șeriful acestui oraș,
șeful acestui mic sat plutitor, e căpitanul.
Iar căpitanul e angajatul unei companii de miliarde de dolari.
Banii sunt în joc.
Contează profitul, nu oamenii.
Profitul, nu siguranța.
Fiind angajat al Royal Caribbean, a fost cumplit
să fim acuzați că am făcut greșeli,
că nu ne-am făcut treaba sau că nu ne-a păsat.
Aveam o afacere de condus.
A fost un eveniment imprevizibil.
Am concluzionat că teoriile conspirației despre Amy Bradley sunt prostii.
Cred că a sărit sau a căzut.
Și cred că se agață de un pai.
O familie care nu înfruntă realitatea.
O familie care nu se împacă cu faptul că fiica lor nu mai e
și caută un vinovat.
Pe copertă apar Chandra Levy,
Molly Bish, Jill Berman, iar asta e Amy.
Douăzeci și șase de ani de căutare continuă a lui Amy.
E un scop de o viață.
Două scaune, apoi balconul.
Exista puntea exterioară și puntea de comandă.
Asta e insula, iar acesta e perimetrul de căutare.
În vremurile mele de liniște, mă întreb ce ne-a scăpat.
Caut un indiciu și caut pe cineva care știe ceva,
dar nu știe ce să facă sau se teme.
Sunt convinsă că cineva știe ceva.
Vă rog, dați-ne acel lucru de care avem nevoie.
Ce ai acolo?
MOLLIE MCCLURE FOSTA IUBITĂ A LUI AMY
E un…
E un mesaj într-o sticlă pe care mi l-a trimis în februarie 1998.
E unul dintre cele mai personale lucruri.
Și ezit să-l împărtășesc
cu cineva.
Nu pot…
S-o luăm de la început.
Bine.
Ne-am cunoscut la o probă de baschet.
Aveam 14 ani. Eram timidă, introvertită, nesigură.
Și am văzut o persoană încrezătoare, gălăgioasă,
plină de viață, care juca neconvențional
și care nu arunca din doi pași, ci o făcea cu stil.
M-am întrebat cine e tipa asta.
Amândouă jucam în deplasare.
Stăteam la hoteluri, jucam toată ziua.
În scurt timp am devenit prietene apropiate.
Ne înțelegeam în multe privințe.
Mergeam una acasă la alta,
iar relația a devenit dinamică.
Mă întrebam cine e persoana cu care îmi petreceam timpul.
Am dormit la ea acasă.
Nu puteam să dorm. Îmi bătea inima tare.
În mod evident, mă îndrăgosteam de ea.
Apoi am mers la facultăți diferite și ne-am dezvăluit orientarea sexuală.
Dar n-am fost sigure până la absolvire.
Am fost la un bar pentru gay.
Am petrecut toată noaptea. Am dansat și am povestit.
M-a lăsat pe alee.
Ne-am aplecat una spre alta.
Nu mai fusesem sărutată astfel.
Cred că am stat circa o oră în mașină și ne-am sărutat.
Și am avut senzația… că s-a întâmplat în sfârșit.
A fost ceva magic.
Tocmai îmi găsisem o slujbă la Universitatea din Kentucky.
Mă pregăteam să plec.
Dar intuitiv, amândouă știam că vrem să fim împreună
și că urma o relație la distanță.
Ea venea în weekenduri.
Eram foarte îndrăgostită de ea.
DOUĂ LUNI ÎNAINTE DE DISPARIȚIE
Dar, în ianuarie 1998, m-a sunat.
Voia să-mi spună că sărutase pe cineva.
Au băut.
Vorbele ei n-au însemnat nimic.
A zis că a ajutat-o să confirme ce simte pentru mine.
I-am zis: „Amy, am nevoie de timp să mă gândesc la toate astea.”
Nu-i răspundeam la telefon, așa că a recurs la scrisori
și la un mesaj într-o sticlă.
„Mollie, te-am rănit mai tare decât poți uita.
Nu-ți cer să uiți, pentru că nu se poate.
Voiam doar să te rog să cauți puterea de a mă ierta.
Mollie, te rog să mă ierți!
Am fost insensibilă, imatură și egoistă.
Nu-mi place cum am fost și nu sunt mândră de comportamentul meu.
Simt că e un ocean între noi.
Parcă aș fi pe o insulă pustie, așteptând să mă salvezi.
Un mesaj într-o sticlă e singura mea speranță.
Mi-e dor de tine, Mollie. Te rog, salvează-mă!
Deznădăjduită, Amy.”
Anii au trecut. Deoarece se împlineau 20 de ani de la dispariție,
era un bun prilej de a obține informații,
de a anunța că acest caz e încă deschis la FBI,
că încă lucrăm și culegem date și că vrem informații noi.
Au trecut atâția ani!
Am cerut poze cu evoluția lui Amy
pentru că nici eu nu mai arăt ca la absolvirea facultății.
Ar putea avea altă coafură, păr lung sau scurt
și, desigur, a îmbătrânit.
Dacă aveți informații, fie ca pasager
sau membru al echipajului, anunțați-ne.
Cel mai mic detaliu ne poate ajuta să aflăm ce s-a întâmplat cu Amy.
24 MARTIE 1998
În 1998, internetul nu era peste tot.
Lucrurile s-au schimbat.
Bun-venit pe canalul meu!
Azi vom vorbi despre un caz nerezolvat de dispariție.
Amy Lynn Bradley.
- Amy Bradley. - Amy Lynn Bradley.
Un mare mister de pe mare.
Chiar nu cred că a sărit intenționat.
În primul rând, chiar dacă a căzut de pe vas,
era aproape de țărm și ar fi putut înota.
Deși e tulburător,
există posibilitatea ca Amy Lynn Bradley să fi fost răpită de pe vas.
- Vasele au multe dulapuri… - Da.
…colțuri și cotloane în care poți ascunde pe cineva.
Era angajat al vasului de croazieră și avea acces în zone interzise.
Poate că membrii trupei Blue Orchid lucrau în cadrul unei operațiuni nefaste.
Poate că tot echipajul era implicat.
Cred că a fost o țintă.
Dacă aveți informații care duc la găsirea
sau identificarea lui Amy Bradley, luați legătura cu FBI.
Am aflat de cazul lui Amy în 2014.
Forumurile despre crime adevărate erau abia la început atunci.
Eram interesat de crime adevărate.
Am căutat pe Google și am cercetat tot ce era legat de Amy:
articole, subiecte de pe Websleuths, forumuri de discuții.
M-a șocat faptul că nu mai auzisem de acest caz
și că Amy nu fusese găsită.
Povestea lui Amy m-a emoționat mult și am considerat că trebuie să existe
o resursă de bază unde să fie postate toate informațiile despre cazul lui Amy.
În caz contrar, aceste cazuri sunt adesea uitate.
De aceea, în 2018, am creat site-ul meu, amybradleyismissing.com.
Conține fotografii, aparițiile ei,
multe linkuri arhivate, sfaturi, piste, diferite teorii.
Evident, în cazuri de asemenea amploare, speculațiile o iau razna.
Acolo stăteam eu când am văzut-o pe Amy.
Am lucrat în telecomunicații.
Sunt specialist în rețele și telecomunicații.
Într-o zi, Iva îmi spune: „Un tip, Anthony Willis, a creat un site.”
Anthony și Iva reușesc să se împrietenească.
Apoi ne-am zis: „Stai puțin, avem un website.
Avem date care vin de pe acel site.
Putem urmări IP-urile de pe acel site.
Ce-ar fi să extragem datele acelea?”
Partea grozavă la site-ul meu e că mă pot conecta la elementele analitice.
Pot găsi toate adresele IP care mi-au vizitat site-ul.
Apoi pot copia acele adrese IP
într-un cititor de adrese IP și pot obține locațiile generale ale acelor adrese.
Anthony începe să-mi trimită informații, datele.
Încep să le filtrez.
Căutăm tipare.
De unde provin adresele astea.
Pentru mine a fost șocant
numărul de adrese care veneau din Bridgetown, Barbados.
Ultima apariție…
a fost în Barbados.
Începem să facem poze cu familia lui Amy
și începem să le facem publice.
Încep să scot toate adresele IP.
Astfel aflăm de câte ori acea adresă IP a vizitat site-ul,
aflăm pe ce pagini au mers și cât au poposit pe acea pagină.
De ce cu ocazia zilelor de naștere,
a aniversărilor, a Crăciunului, cineva tot accesează site-ul?
Stăruie de Ziua Recunoștinței,
de Crăciun
și la zile de naștere.
Îl accesează din Curaçao, din Barbados
și zăbovesc acolo 45 de minute sau așa ceva.
Nu are sens.
Iată teoria mea.
E doar o teorie.
Sau cei implicați sunt curioși
și vor să știe cât de aproape sunt de a fi prinși,
sau este Amy.
GRĂDINA LUI AMY
Am pus pe site multe poze noi, lucruri sentimentale.
Am fotografiat mașina ei, Miata. Am făcut poze cu câinele.
În caz că le poate vedea,
sper să le vadă și să afle că încercăm
și ne gândim la ea.
Paginile pe care zăbovesc, nu?
De ce te uiți pe pagina asta
și de ce stai minute în șir pe ea?
De ce revii pe paginile astea? De ce te interesează paginile astea?
Poate faci asta pentru că vrei să ții legătura.
Vrei să ții legătura. E o amintire, nu?
Vrei să vezi cum au îmbătrânit părinții tăi și ce face fratele tău
sau ce se întâmplă în viața lor.
Poate vrea să vadă dacă mai trăiesc.
Când a dispărut Amy, poate a fost amenințată
că, dacă le spune părinților, vor fi omorâți.
Poate încă mai crede că familia ei ar putea fi amenințată.
Cred că ideea că e reținută împotriva voinței ei
și că intră pe site să-și vadă propriile fotografii…
Orice e posibil.
Îi poți urmări pe cei care intră pe website,
dar îți trebuie aprobare ca să obții informații despre abonat.
Dacă sunt străini și nu provin de la un furnizor american,
nu vom obține nicio informație despre cine accesează acel site.
Sunt sigur că ai mai fost întrebat
de ce nu sună Amy sau de ce nu trimite un e-mail dacă e în viață?
Bine, deci…
e o întrebare bună.
Nu înțeleg de ce n-ar lua legătura cu noi
dacă are acces la un computer.
Totuși, nu știm prin ce a trecut, ce a îndurat.
Când am văzut-o pe Amy în Barbados,
un lucru pe care mi-l amintesc e când omul a spus:
„Vezi să fii gata și nu încerca să pleci sau să faci ceva
pentru că vom fi afară și vom aștepta toată noaptea.”
Femeia a zis: „Putem opri să vedem copiii?”
El a zis: „Putem opri să vedem copiii.”
El zice: „O să cooperezi?” Ea a zis: „Da.”
Nu știu la care copii se duceau.
Dar ea s-a bucurat.
Poate erau copiii ei.
Multe s-ar fi putut întâmpla în acest răstimp.
Nu știm dacă are copii. Ar putea fi mamă acum.
Nu știm dacă i-au amenințat familia.
Asta ar explica de ce nu a contactat pe nimeni.
Chiar dacă a fost văzută în Curaçao, în Barbados.
Mă uit la toate aparițiile ei.
Lumea întreabă: „De ce nu v-a sunat?”
Probabil e cea mai mare întrebare.
„Dacă e undeva, de ce nu vă sună?” Sunt multe motive.
Poate e o victimă a sindromului Stockholm,
în care persoana captivă se identifică cu răpitorul.
Poate că are copii.
Poate au amenințat-o pe ea sau pe copii.
Nu știm nimic din toate acestea.
Dar îmi dau speranța că e undeva.
Când mă gândesc că am nepoți pe care nu-i cunosc…
Încă sunt pe Pământ, încă sunt aici, iar dacă aș avea nepoți
și am putea s-o localizăm pe Amy
și pe copiii ei,
m-aș bucura.
Sunt câteva lucruri speciale aici.
Avem toate bunurile lui Amy.
Până și…
mărunțișul din portofel.
Cum de nu-i epuizează faptul că nu știu nimic?
Nu-i epuizează.
După 30 de ani, încă mai au speranțe și sunt optimiști.
Dar speranța e o sabie cu două tăișuri.
COLEGIUL LONGWOOD
Și mă întreb ce e mai bine:
să ai acea speranță și credință că vine acasă
sau să obții împăcarea de care ai nevoie?
Dacă am da de ea pe o plajă, bând fericită Mai Tai,
aș fi cea mai fericită persoană din lume.
Dar nu cred că e… finalul pe care îl vom avea.
Având în vedere circumstanțele,
dispariția ei la o lună
după ce mi-a trimis scrisoarea asta
și faptul că e un mesaj într-o sticlă,
existența metaforei
poate duce la neînțelegere.
Ar putea sugera o sinucidere…
dar eu nu o înțeleg astfel.
Eu citesc o scrisoare de dragoste.
E o scrisoare de dragoste.
După mesajul din sticlă,
am vorbit cu ea și ne-am întâlnit.
Asta a fost cu câteva zile înainte să plece în croazieră.
Voia să-l văd pe Bailey, câinele adoptat de ea,
și voia să-i văd apartamentul.
Știam că împreună vom rezolva problema relației noastre
și am plănuit că ne vom vedea după croazieră, de Paște.
Nu cred că mai fusese într-o croazieră.
Era foarte încântată.
Mi-a scris o carte poștală.
A sosit după ce am aflat că dispăruse.
Sunt fotograf, așa că a spus că face poze
și a zis: „Aș vrea să fii aici.”
Aș vrea s-o fi oprit să meargă în croazieră.
Eram chiar acolo.
Eram cu ea, în apartament, chiar înainte…
Parcă o văd. O văd clar.
Îi simt mirosul.
Îi simt prezența.
O aducem la viață, știi?
O aducem la viață.
Au trecut 9.758 de zile
de când ne străduim să o găsim pe Amy.
Nu vom renunța niciodată la ea.
Dimineața, când ne trezim, ne spunem: „Poate azi.”
Seara, când mergem la culcare,
îi transmitem un pupic special și spunem: „Poate mâine.”
Mașina ei e acasă, în garaj.
O ferim de intemperii și o menținem curată.
E a ei și i-ar plăcea să o folosească din nou.
Va fi impecabilă când Amy va veni acasă.
Apoi o va conduce din nou.
Cu toții avem senzația că Amy trăiește.
Lipsa unei împăcări cu situația ne permite să sperăm în continuare.
Prefer să fie așa,
decât să ajung la concluzia dată de un răspuns.
Ron Bradley a venit la mine acasă acum o lună
și mi-a spus: „Când va veni Amy acasă.”
Uneori o văd cu ochii minții.
Mă gândesc la ea în anumite locuri.
Mi-o imaginez des jucând baschet.
Mi-o imaginez des bând bere și dansând.
Te întrebi ce ar crede despre viața noastră
și despre ce am făcut…
Și încă mai sperăm că știe cât de mult ne lipsește.
Eu și Brad ne-am despărțit la două luni după ce a dispărut Amy.
Cred că am fost împovărați cu toții.
Încă îi iubesc.
Cred că situația a fost atât de copleșitoare,
încât m-am distanțat.
Cred că și ei au simțit că nu mai pot face față la nimic altceva.
Nu va mai fi niciodată ca înainte.
Nu poți uita cazul lui Amy Bradley pentru că e imposibil.
Conține atâtea întrebări!
Pentru un agent FBI, e foarte frustrant, pentru că noi trebuie să rezolvăm mistere.
Nu ne place să lăsăm ceva neterminat, iar cazul ăsta este exact așa.
Cred că asta e…
cel mai greu.
Mi-am dorit cu disperare ca toate aceste apariții să fie adevărate.
Orice scenariu despre ce s-ar fi putut întâmpla
în perioada dispariției ei
conține un amestec de îndoială și posibilități.
Dar pentru mine și împăcarea mea,
faptul că nu mai e aici
cea pe care am iubit-o e…
Adevărul e că îmi trăiesc viața fără ea.
Asta nu se va schimba.
Asta nu se schimbă.
Cazul lui Amy e considerat și astăzi deschis.
Știi ceva? Ai fost pe vasul acela?
Ai văzut sau ai auzit ceva? Au trecut atâția ani.
Poate ai luat notițe sau ai scris ceva.
Orice ar fi, acea informație ne poate ajuta.
Amy a pățit ceva.
Nu știm ce anume, dar trebuie să avem răspunsuri.
Dacă știți ceva,
vă rog să ne dați acel lucru de care avem nevoie.
Vă rog să faceți asta pentru noi și Amy.
Amy!
FBI L-A INTEROOGAT PE ALISTER DOUGLAS. EL A ACCEPTAT ȘI UN TEST POLIGRAF.
FBI L-A ELIBERAT DIN LIPSĂ DE DOVEZI CARE SĂ-L INCRIMINEZE ÎN ACEST CAZ.
ÎN 1999, FAMILIA BRADLEY A DAT ÎN JUDECATĂ COMPANIA ROYAL CARIBBEAN.
ACEASTA A DECLARAT CĂ A ACȚIONAT ÎNTOTDEAUNA ADECVAT.
ÎN CELE DIN URMĂ, PROCESUL A FOST RESPINS.
Subtitrarea: Marcel Negrău