Csak óvatosan! Legalább nincs fent ezer fok.
Ott van Amy két táskája,
és minden egyéb holmija dobozokban van itt a padláson.
Ezt vitte magával?
Ezt a táskát
és ezt a táskát.
Mikor néztek bele ezekbe utoljára?
Körülbelül 20 éve.
Nálunk van minden holmija,
még a pénztárcája, az aprója és a fogkeféje is.
Ez volt rajta a díszvacsorán.
Haza kellett volna jönnie velünk, el kellett volna vinnie a holmiját.
HIÁNYZOL AMY KERTJE
Am eltűnése után nagyon nehéz volt látni, ahogy apa próbálja vigasztalni anyát.
Nem tudom, hogy előtte láttam-e apámat valaha így összetörni.
Amy eltűnése előtt minden csodálatos volt,
szép volt, jól alakultak a dolgok.
Aztán hirtelen kihúzták alólunk a talajt,
és minden jónak egyszerre vége lett.
Egy időre abbahagytam az iskolát, otthon voltam.
Nyomasztó időszak volt,
eltűnt az egyik legfontosabb ember az életemben.
Sok évet vesztegettünk el az életünkből…
Amy keresésével, de nem állunk meg.
Nincs gyerekem,
és decemberben leszek 48 éves.
Azt hiszem, tudat alatt megviselt az, hogy láttam a szüleimet szenvedni,
ez annyira traumatikus volt számomra, hogy nem akarom kitenni magamat
egy hasonló traumának.
Valaki tudhat valamit.
Láthattak vagy hallhattak valamit.
Valaki mondhatott valakinek valamit.
Egy FBI-ügynök azt javasolta nekünk,
hogy maradjunk éberek.
„Senki sem tud titkot tartani egy életen át.”
HOVÁ TŰNT AMY BRADLEY?
2017. ÁPRILISA AMY 19 ÉVE TŰNT EL
Második üzenet.
Helló! A nevem Amica Douglas.
Alister Douglas lánya vagyok.
Nem vagyok túl jó ebben, de…
nagyon szeretnék beszélni magukkal.
Tudom, min mennek keresztül.
Ha én lennék ebben a helyzetben, biztosan tudni szeretném,
hogy miért nincs meg a lányom.
Nem hittem el.
Nem hittem el, hogy annyi ember közül,
aki megtalálta a számunkat,
és felhívott minket, az pont Alister Douglas lánya.
Grenadán születtem.
Az apámmal olyanok voltunk, mint két tojás.
Az apám lánya vagyok,
ő nevelt így.
Sok kalandban volt részem általa, strandra jártunk, vásárolni,
ott voltam a koncertjein.
De aztán a zene fontosabb lett számára.
Állandóan távol volt, luxushajókon lépett fel.
Amikor anyámmal elváltak,
egy- vagy kétéves lehettem.
Amikor már idősebb voltam,
anyám elmondta, hogy történt valami az egyik luxushajón, amin apa is ott volt.
„Ha rákeresel a nevére, biztosan megtalálod a neten.”
Anyám azt is elmondta, hogy a születésem előtt történt valami.
Egyik este, amikor apám visszajött a hajóról,
anyám szerint minden megváltozott.
Azt hiszem, megpróbált beszélni erről apámmal.
Anyám már hónapok óta egyedül volt otthon,
aztán végre hazajött a férje,
aki ideges volt, és sok bántó dolgot mondott neki.
Számomra nagyon fura az,
hogy miért volt ennyire tiszteletlen a terhes feleségével.
Eléggé ijesztő.
Aztán anyám meglátta, hogy apám egy bőrönddel jött haza.
Belenézett a bőröndbe…
rengeteg fotó volt benne.
Nők fotói.
Kaukázusi nők fotói.
Azt hiszem, számomra ez volt az intő jel.
Rengeteg a kérdés ezzel kapcsolatban.
Amikor Amyről kérdezem apámat,
mindig nagyon furán reagál.
Dühös lesz, amikor felhozom a témát.
Úgy érzem, az ő történetéből sok minden hiányzik.
És pont ettől lesz idegtépő az egész.
Véget akarok vetni ennek. Válaszokat akarok.
Igen, Amica?
Szia, apa!
AMICA ÚGY DÖNTÖTT, FELHÍVJA ALISTERT, HOGY AMYRŐL KÉRDEZZE ŐT.
Nem tudom, úgy értem…
Nem akarom újra átélni ezt.
Nem csináltam semmit.
Szerinted mégis mit kellene tennem?
Nem baj, hogy felhívtál, hogy erről kérdezz.
Képzeld magad a helyembe,
- és próbáld meg megérteni, mit érzek! - Amica…
Azonnal szóltak az FBI-nak.
Azt mondták, azt a lányt keresik,
akivel táncoltam. Láttak minket.
Mindenkit kihallgattak, a takarítókat,
a pultosokat a bárban, mindenkit.
Amikor rájöttek, hogy nem mi voltunk, folytathattuk a munkát.
Továbbra is a hajón dolgoztam, még két évig.
Miért mondják azt, hogy hónapokkal később láttak téged Amyvel az egyik strandon?
Melyik strandon?
Melyik strandon láttak? Nem szeretem a strandokat.
Amica…
Táncoltunk a diszkóban. Sok emberrel táncoltam már abban a diszkóban.
- Te… - Nem tettem semmit.
Amy leszállt a hajóról? Erről mit tudsz?
Honnan tudnám? Hajnali egykor eljöttem a diszkóból, ő még maradt.
Felmentem a szobámba. Honnan tudnám, hogy leszállt-e?
Egy grenadai srác vagyok,
aki még sosem tapasztalt ehhez hasonlót.
Ott ültem. Mondták, hogy én jövök.
Kihallgattak, pedig semmit sem tudtam.
Anyu talált egy bőröndöt, ami tele volt kaukázusi nők fotóival,
ezt a bőröndöt hoztad haza, rémlik?
- Milyen nők? - Tudod, ez sok kérdést felvet.
És melyik volt Amy fotója?
- Nem tudom. - Sok fotóm volt.
- Miért? - Nyilván.
Nehéz erről beszélgetni veled, mert rögtön ideges leszel.
Mindenkivel fotózkodtam.
Az emberek fotózkodni akarnak a zenekar tagjaival.
Hogy lennél, ha én tűntem volna el?
Abban az esetben mindent megtettem volna,
hogy megtudjam, hol vagy.
Megértem, hogy a családja évek óta próbálja megtalálni őt.
Együttérzek velük, de nekem semmi közöm az ügyhöz.
Semmi közöm hozzá.
Semmi.
Olyan, mint egy kirakós, amit nem tudsz összerakni.
Rengeteg hiányzó darab van.
Nagyon érzelemdús beszélgetésem volt a családdal.
Elérzékenyültem attól, amit mondtak.
Nekem is van egy lányom. Megőrülnék, ha minden egyes nap ezt élném át.
Addig nem nyugodnék, amíg ki nem deríteném, mi történt.
Úgy gondolom, Amica mélyen legbelül biztosan érez valamit, ami miatt képes rá,
hogy nagy erőfeszítések árán segíthessen nekünk.
Én csak békét szeretnék.
Bárcsak segíthetnék nekik megtalálni a válaszokat!
Ha lett volna bizonyíték, valakit letartóztattak volna.
De Alister viselkedése gyanús volt.
A fiatal nők látták Amyt és Alister Douglast
felmenni a diszkóba a lifttel,
ami a diszkó bezárása után történt.
ZÁR A DISZKÓ
Ennek a sorrendiségnek van értelme.
Alister hajnali fél négy körül belépett a kabinjába, ezt biztosan tudjuk.
De a további történésekre nincs bizonyíték,
ugyanis a kártya csak belépéskor rögzíti az időpontot,
a kabinból való kilépéskor nem.
Nem tudjuk, hogy Alister Douglas mikor hagyta el a kabint.
Két fiatal nő látta Amyt és Alister Douglast.
De nem lehet tudni, hogy valóban akkor történt-e.
Lori Renick látta, hogy Alister Douglas és Amy
felmennek az üveglifttel a diszkóba hajnali fél hat körül.
A lányok pár perc múlva visszamentek a szobájukba,
de nem vittek magukkal kártyát.
Ezért bekopogtak az ajtón,
mire az egyik lány anyja kinyitotta az ajtót, és beengedte őket.
Mivel semmi sem rögzítette a belépésüket a kabinba,
nem tudjuk, valóban akkor történt-e.
Nem találok bizonyítékot rá, hogy kihallgatták-e az anyát,
akik hajnali fél hat körül beengedte őket a szobába,
nincs rá bizonyíték.
Nagyon megnehezíti a dolgokat, hogy Alister Douglas nincs Amerikában.
Nincs hatáskörünk.
Engedély nélkül nem kérdezhetünk ki
egy másik országban egy ottani állampolgárt.
Csak arra emlékszem, hogy nagyon kedves volt, eléggé laza.
Jó ember.
Egy rossz mozdulata nem volt. Jó emlékeim vannak róla.
Rosszkor volt rossz helyen, egy rossz lánnyal.
Mindent elmondott, amit tudott.
Senki sem hitte, hogy képes lenne bármi rossz dologra.
Meglepő, milyen kevesen vannak tisztában a hajóutak veszélyeivel.
Az, ami Amy Bradley-vel történt,
gyakran előfordul.
Nem tudom, utánanéznek-e
a hajón dolgozó embereknek.
Azokban az országokban, ahol őket alkalmazzák, az átvilágítási folyamat
megdöbbentően eltér az Amerikában megszokott folyamattól.
Rengeteg történet kering
eltűnésekről, gyanús halálesetekről, szexuális zaklatásokról.
Ha történik valami, gyanítom, hogy az első, akinek szólnak,
az a jogi osztály.
„Mit csináljunk? Hogy tussoljuk ezt el?
Hogy oldjuk meg?”
Az emberek elfelejtik, hogy amikor felszállnak egy ilyen hajóra,
egy teljesen más országba kerülnek.
Lehet, hogy amerikai állampolgárok,
és a hajó hasonlít egy amerikai városra,
de nem az.
Ugyanis a város seriffje,
a kis lebegő falu polgármestere a hajó kapitánya.
Ő pedig egy több milliárd dolláros cég alkalmazottja.
Itt sok pénz forog kockán.
Nem az emberek számítanak, hanem a profit.
Nem a biztonság, hanem a profit.
A Royal Caribbean büszke alkalmazottjaként szívszorító volt látni,
hogy károkozással vádoltak minket,
vagy azzal, hogy nem végeztük jól a munkánkat.
Nem állhatott meg az élet.
Ez egy nagyon váratlan esemény volt.
Szerintem az Amyvel kapcsolatos összeesküvés-elméletek
mindegyike hülyeség.
Leugrott vagy beesett a vízbe.
Szerintem hiába reménykednek.
A család nem néz szembe… a valósággal.
Nem tudnak belenyugodni abba, hogy a lányuk elment,
és másokat hibáztatnak.
A címlapon rajta van Chandra Levy,
Molly Bish, Jill Berman és Amy is.
Huszonhat éve minden egyes napunk Amy keresésével telik.
Ez egy életcél.
Két fotel, az ott az erkély.
Itt volt a napozóterasz, itt pedig a navigációs fülke.
Ez maga a sziget, ez pedig a terület, ahol keresték.
A csendesebb időszakokban azt kérdezem magamtól: „Mit nem vettünk észre?”
Nyomokat keresünk, valakit, aki tud valamit,
de nem tudja, mihez kezdjen vele, esetleg fél.
Tudom, hogy valaki tud valamit.
Kérem, adják meg nekünk azt az egy dolgot, amit kérünk!
Mit tart a kezében?
AMY VOLT BARÁTNŐJE
Ez egy…
palackposta,
amit Amy 1998 februárjában küldött nekem.
Az egyik legszemélyesebb dolog, amit kaptam.
És nem szívesen osztom meg a tartalmát
mindenkivel.
Nem, ezt nem lehet…
Kezdjük az elején!
Oké.
Kosárlabdaedzésen találkoztunk.
Tizennégy éves voltam, félénk, introvertált, bizonytalan.
Láttam ezt a nagyon magabiztos, hangos,
játékos valakit, aki folyamatosan trükközik,
és aki nem tudta csak simán végrehajtani a fektetett dobást, stílusosan csinálta.
Azt kérdeztem: „Hű, ő meg kicsoda?”
Az utazócsapat tagjai voltunk.
Egész nap játszottunk, hotelekben aludtunk.
Elég gyorsan váltunk nagyon közeli barátokká.
Sok szempontból is jól kijöttünk egymással.
Átmentünk egymáshoz,
és megváltozott köztünk a dinamika.
Azt kérdeztem magamtól: „Ki ez a lány, akivel együtt lógok?”
Néha ottalvós bulit csináltunk.
Nem tudtam aludni. Hevesen vert a szívem.
Egyértelműen beleszerettem.
Nem egy egyetemre jártunk, de mindketten ott vállaltuk fel, hogy melegek vagyunk.
Ezt persze nem tudtuk, egészen a diplomaosztóig.
Elmentünk egy meleg-szórakozóhelyre,
egész éjjel táncoltunk és beszélgettünk.
Egészen hazáig vitt engem kocsival.
Egymáshoz hajoltunk.
Még senki sem csókolt meg így.
Azt hiszem, egy órán át csókolóztunk a kocsiban.
Úgy éreztem, végre sikerült.
Varázslatos volt.
Akkor kaptam munkát a Kentucky Egyetemen.
Költözni készültem.
De mindketten tudtuk, hogy együtt akarunk lenni,
és megpróbáljuk a távkapcsolatot.
Hétvégente meglátogatott.
Nagyon szerelmes voltam Amybe.
KÉT HÓNAPPAL AMY ELTŰNÉSE ELŐTT
De aztán 1998 januárjában felhívott.
El akarta mondani, hogy megcsókolt valakit.
Részegen.
Azt mondta, nem jelentett semmit.
Sőt, segített neki megbizonyosodni abban, hogy mit érez irántam.
Azt mondtam neki: „Amy! Kell egy kis idő, hogy ezt feldolgozzam.”
Sokszor hívott, de nem hívtam vissza, ezért leveleket küldött,
és egy palackpostát.
1998. 02. 24.
„Mollie! Olyan nagyon megbántottalak, hogy ezt sosem fogod tudni elfelejteni.
Nem kérem, hogy felejtsd el, mert az nem fog megtörténni.
Csak arra szeretnélek kérni, hogy bocsáss meg nekem!
Mollie, meg tudsz bocsátani?
Érzéketlen voltam, éretlen és önző.
Hülye voltam, nem vagyok büszke arra, ahogy viselkedtem.
Úgy érzem, egy óceán választ el minket egymástól.
Mintha egy lakatlan szigeten lennék, és arra várnék, hogy megments.
Az egyetlen reményem ez a palackposta.
Hiányzol, Mollie! Ments meg, kérlek!
Várlak. Amy.”
Évek teltek el. Közeledett a 20. évforduló.
Remek alkalom, hogy elmondjuk, mit tudunk,
és azt, hogy még mindig tart a nyomozás,
még mindig várjuk az információkat.
Sok év telt el.
Számítógéppel öregítettünk Amy fotóin,
mert én sem úgy nézek ki, mint amikor leérettségiztem.
Talán más a haja, hosszabb vagy rövidebb,
és persze öregedett is.
Ha bárkinek van információja, akár utas volt a hajón,
akár a személyzet tagja, szóljon nekünk!
A legapróbb részlet is segíthet, hogy kiderüljön, mi történt.
1998. MÁRCIUS 24.
Akkoriban, 1998-ban még nem igazán volt internet.
Azóta megváltoztak a dolgok.
Üdv újra a csatornámon!
Ma egy megoldatlan ügyről fogunk beszélni, egy eltűnt személyről.
Amy Lynn Bradley-ről.
- Amy Bradley. - Amy Lynn Bradley.
Az egyik legnagyobb tengeri rejtély.
Tényleg nem hiszem, hogy szándékosan leugrott volna.
Oké, először is, még ha le is esett a hajóról,
közel voltak a parthoz, kiúszhatott volna.
Bármennyire is felkavaró, akkor is lehetséges,
hogy Amyt lecsempészték a hajóról.
- A hajókon rengeteg szekrény van… - Igen.
Egy rakás kis zug, ahol bárkit el lehet rejteni.
A hajó alkalmazottja volt, bemehetett oda is, ahova az utasok nem.
- Talán a zenekar tagjai… - Igen.
Talán ők egy bűnszervezet tagjai voltak.
Talán az egész személyzet benne volt.
Szerintem kiszemelték maguknak.
Ha tudtok bármit, ami segíthet
Amy Lynn Bradley azonosításában, forduljatok az FBI-hoz!
SYDNEY, AUSZTRÁLIA
Először 2014-ben szereztem tudomást Amy ügyéről.
A bűnügyi fórumok
akkor kezdtek el kibontakozni a neten.
Engem nagyon érdekeltek a bűnügyek.
Mindent felkutattam, ami Amyvel kapcsolatos dolog volt.
Cikkeket, blogokat, vitafórumokat.
Eléggé megdöbbentett, hogy sosem hallottam az ügyről,
és az is, hogy Amyt sosem találták meg.
Amy története sok szempontból megindított, és úgy éreztem, szükség van arra,
hogy legyen egy oldal,
ahol minden fontos információ szerepel Amy ügyéről.
Különben idővel ezeket az ügyeket hajlamosak vagyunk elfelejteni.
Ezért hoztam létre 2018-ban az amybradleyismissing.com weboldalt.
Feltöltöttem fotókat, vallomásokat,
vannak rajta archivált linkek, különböző nyomok és elméletek.
Nyilvánvaló, hogy egy ekkora ügynél őrületes mértékű a spekuláció.
Ott álltam, amikor megláttam Amyt.
Telekommunikációval foglalkozom.
Telekommunikációs szakértő vagyok.
Ez a munkám.
Egy nap Iva azt mondta nekem: „Van egy fickó, Anthony Willis.
Csinált egy weboldalt.”
Anthony és Iva összebarátkoztak.
Aztán elkezdünk gondolkodni. „Várjunk csak, van egy weboldalunk!
Ennek köszönhetően pedig vannak karakterláncok.
Le tudjuk nyomozni az IP-címeket.
Miért nem kezdjük el kibányászni az adatokat?”
A legjobb dolog a weboldalamon az, hogy hozzáférek az analitikához.
Minden IP-címet meg tudok találni, ami meglátogatta az oldalamat.
Ezeket az IP-címeket aztán kimásolom és beillesztem
egy IP-címeket ellenőrző oldalra,
ami megadja azt a helyet, ahonnan az IP-cím származik.
Anthony elküldte nekem az adatokat, az információkat.
Én elkezdtem szűrni ezeket.
Mintákat kerestünk.
Honnan származnak ezek az IP-címek?
Számomra sokkoló volt,
hogy a legtöbb IP-cím a barbadosi Bridgetownból származott.
Amyt legutoljára…
Barbadoson látták.
Csináltunk pár fotót Amy családjáról,
és ezeket feltöltöttük az oldalra.
Ellenőriztem az összes IP-címet.
Meg lehet nézni, hogy egy adott IP-cím hányszor látogatta meg az oldalt,
mely részei érdekelték leginkább, és mennyi időt töltött el az oldalon.
Miért lehet az, hogy születésnapokon,
évfordulókon és karácsonykor valaki folyton ellátogat az oldalra?
Hálaadáskor…
karácsonykor,
és születésnapokon.
Curaçaóról és Barbadosról keresik fel az oldalt,
és vagy 45 percig böngésznek rajta.
Semmi értelme.
Van egy elméletem.
Csak egy elmélet.
Azok, akik elrabolták, kíváncsiak,
és tudni akarják, milyen közel vannak a lebukáshoz.
Vagy Amy keresi fel az oldalt.
AMY KERTJE
Sok új fotót töltöttünk fel, szentimentális dolgokat.
Tettünk fel képet az autójáról, a kutyájáról.
Ha úgy adódik, hogy meg tudja nézni ezeket,
remélem, látja, hogy még mindig keressük,
és gondolunk rá.
Valaki ennyi időt tölt az oldalon.
Miért nézegeti az oldalt,
és miért tölt el rajta ennyi időt?
Miért jár vissza az oldalra?
Miért érdekli ennyire ez az oldal?
Talán azért, mert vissza akar emlékezni.
Vissza akar emlékezni, ezek emlékek.
Látni akarja, hogy az anyja és az apja
mennyit öregedtek, mit csinál az öccse,
mi történik velük.
Talán az érdekli, hogy még életben vannak-e.
Vajon amikor Amy eltűnt, megfenyegették,
hogy megölik a szüleit, ha beszél?
Talán még mindig azt hiszi, hogy a családja veszélyben van.
Szerintem az, hogy akarata ellenére fogva tartják,
és azért keresi fel a weboldalt, hogy megnézze a saját fotóit…
Bármi lehetséges.
Le lehet nyomozni azokat, akik meglátogatják az oldalt,
de további információkhoz csak jogi eljárás útján juthatunk.
Ha az IP-cím nem Amerikából származik,
semmilyen információt sem kaphatunk
az adott személy kilétéről.
Biztosan sokan kérdezik,
hogy Amy miért nem telefonál haza, ha életben van.
Oké, szóval…
jó kérdés.
Nem értem, miért nem kereste a családot,
ha van számítógépe.
Ugyanakkor nem tudjuk,
hogy mit élt át, min ment keresztül.
Amikor láttam Amyt Barbadoson,
nem tudtam kiverni a fejemből, hogy a férfi azt mondta neki:
„Jobb, ha időben elkészülsz, és ne próbálj meg elmenekülni,
mert egész éjjel odakint leszünk, és figyelni fogunk!”
Amy azt kérdezte: „Meglátogatjuk a gyerekeket?”
A férfi azt felelte: „Igen, meglátogatjuk őket.
Ugye együttműködsz és nem szöksz meg?” Amy igennel felelt.
Nem tudom, kinek a gyerekeit látogatták meg.
De Amy nagyon örült a hírnek.
Talán az ő gyerekei voltak.
Sok minden történhetett ennyi idő alatt.
Nem tudjuk, van-e gyereke. Mostanra már anya lehet.
Nem tudjuk, megfenyegették-e a családját?
Ez megmagyarázná, miért nem kereste meg őket.
Bár látták őt Curaçaón és Barbadoson is.
Többen is látni vélték Amyt.
Sokan azt kérdezik: „Miért nem keres titeket?”
Ezt kérdezik tőlünk a legtöbbször.
„Ha életben van, miért nem hív titeket?”
Rengeteg oka lehet.
Talán Stockholm-szindrómában szenved,
amikor a fogoly szimpátiát érez a fogva tartói iránt.
Talán mostanra már gyerekei vannak.
Talán megfenyegették őt vagy a gyerekeit.
Nem tudhatjuk.
De reményt ad, hogy még mindig életben van valahol.
Lehet, hogy vannak unokáim, akiket nem ismerek,
de amíg itt vagyok a Földön, amíg élek,
és esetleg megtaláljuk Amyt,
és esetleg megtaláljuk a gyerekeit is,
boldog leszek.
Van itt pár igen különleges dolog.
Nálunk van Amy összes holmija…
még…
az apró is, ami nála volt.
Hogy lehet, hogy nem fáradnak bele a bizonytalanságba?
Hogy lehet?
Harminc évvel később is bizakodónak és optimistának tűnnek.
De a remény egy kétélű kard, nem igaz?
LONGWOODI EGYETEM
És vajon mi a jobb,
abban reménykedni, azzal hitegetni magunkat, hogy Amy hazajön,
vagy megbizonyosodni a történtekről?
Ha épp koktélozik valahol egy tengerparton,
de mi rátalálunk, és jól van,
akkor én leszek a legboldogabb a világon.
De szerintem ennek az egésznek… nem ez lesz a vége.
Ha megnézzük a körülményeket,
és azt, hogy az eltűnése előtt egy hónappal
elküldte nekem ezt a levelet,
ami ráadásul egy palackposta,
egy olyan metaforát kapunk,
amit könnyedén félre lehet érteni.
SZÖRNYEN VISELKEDTEM…
Lehet, hogy öngyilkosság történt…
bár szerintem nem ez történt.
Számomra ez egy szerelmes levél.
Ez egy szerelmes levél.
Miután megkaptam a levelet,
megkerestem Amyt, és összejöttünk.
Ez a hajóút előtt pár nappal történt.
Szerette volna megmutatni Bailey-t, az új kutyáját,
és az új lakását.
A jelenlétében tudtam, hogy ez a kapcsolat működni fog,
és elterveztük, hogy találkozunk
a hajóút után, húsvétkor.
Szerintem korábban nem volt ilyen utazáson.
Hihetetlenül izgatott volt.
Küldött egy képeslapot.
A képeslap már az után érkezett, miután megtudtam, hogy Amy eltűnt.
Fotós vagyok, ezért a fotózásról írt,
és azt is írta: „Bár itt lennél!”
Jó lett volna, ha megakadályozom, hogy elmenjen erre az útra.
Ott voltam vele.
Ott voltam vele a lakásában, és…
Egyszerűen látom őt, tisztán látom őt.
Érzem az illatát.
Érzem őt.
Olyan, mintha így életre kelne.
Mintha életre kelne.
Ma már 9758 napja dolgozunk azon,
hogy Amyt megtaláljuk.
Soha nem fogunk lemondani róla.
Reggel, ébredéskor azt mondjuk: „Talán ma.”
És este, amikor lefekszünk,
csókot küldünk Amynek, és azt mondjuk: „Talán holnap.”
Az autója nálunk van, a garázsban.
Így védve van az időjárás viszontagságaitól, és mindig tiszta.
Ez az övé, és… Amy örülne, ha újra benne ülhetne.
Akkor is csillog-villog majd, amikor Amy hazajön.
Aztán újra vezetheti.
Mindannyiunknak az a megérzése, hogy Amy életben van.
Továbbra is reménykedünk, mert nem tudjuk, mi történt, nincs meg a lezárás.
Számomra ez jobb is így,
rosszabb lenne, ha választ kapnánk a kérdésünkre.
Ron Bradley egy hónapja átjött hozzám,
és azt mondta: „Amikor Amy hazajön…”
Néha látom őt magam előtt.
Néha gondolok rá bizonyos helyeken.
Sokszor képzelem el kosarazás közben.
Sörözés, szórakozás vagy táncolás közben.
Vajon mit gondolna most Amy az életünkről,
arról, amit elértünk?
Csak reménykedem abban,
hogy tudja, hogy mennyire hiányzik nekünk.
Amy eltűnése után pár hónappal szakítottunk Braddel.
Akkoriban nagyon sok dolog történt velünk.
Még mindig szeretem őket.
A helyzet nyilvánvalóan annyira nyomasztó volt,
hogy elhatárolódtam tőle.
Azt hiszem, mind úgy érezték, hogy egyebet már nem bírnának el.
Már semmi sem lesz a régi.
Amy Bradley ügyét sosem fogjuk elfelejteni,
mert lehetetlen elfelejteni. Rengeteg a kérdés.
Egy FBI-ügynök számára ez nagyon-nagyon frusztráló,
mert a rejtélyek megoldása a feladatunk.
Nem szeretjük az elvarratlan szálakat, de ez az ügy tele van ezekkel.
Szerintem a probléma…
ebből fakad.
Sokan állítják, hogy látták Amyt,
és nagyon szerettem volna, ha igazuk van.
Amy eltűnésével kapcsolatban rengeteg forgatókönyv született,
de mindegyik esetben
rengeteg a kétség és a kérdés.
De nekem meg kell békélnem azzal,
hogy Amy már nincs köztünk,
az, akit szerettem…
Az a helyzet, hogy nélküle élem az életemet.
Ez nem fog változni.
Ez nem változik.
Amy ügyében még ma is folyamatban van a nyomozás.
Lehet, hogy valaki tud valamit. Ott voltál a hajón?
Láttál vagy hallottál valamit? Sok év telt el.
Talán jegyzeteltél, leírtál valamit,
bárhogy is, minden információ segíthet.
Valami történt Amyvel.
Nem tudjuk, mi, de muszáj válaszokat kapnunk.
Ha tudnak valamit,
kérem, adják meg nekünk azt az egy dolgot, amit kérünk!
Tegyék meg értünk és Amyért!
Amy!
AZ FBI KIHALLGATTA ALISTER DOUGLAST, AKI HAZUGSÁGVIZSGÁLATON VETT RÉSZT.
VÉGÜL SZABADON ENGEDTÉK, MERT NEM TALÁLTAK ELLENE SEMMILYEN BIZONYÍTÉKOT.
A BRADLEY CSALÁD 1999-BEN BEPERELTE A ROYAL CARIBBEANT.
A HAJÓTÁRSASÁG SZERINT ŐK MEGFELELŐEN JÁRTAK EL,
FELELŐSSÉGTELJESEN VÉGEZTÉK A MUNKÁJUKAT. A KERESETET ELUTASÍTOTTÁK.
A feliratot fordította: Krizák Klaudia