Oprezno.
Ovdje bar nije 100 stupnjeva.
Amyne dvije torbe su ovdje.
A sve njezine stvari su u kutijama, ondje.
Spakirala je tu torbu?
Spakirala je ovu torbu.
I ovu.
Kad ste je zadnji put otvorili?
Prije vjerojatno 20 godina.
Imamo sve njezine stvari.
Čak i novčanik, sitniš i četkicu za zube.
Ovo je nosila na večeri.
Trebala se vratiti kući i uzeti svoje stvari.
NEDOSTAJEŠ NAM AMYN VRT
Bilo je jako teško gledati kako se tata brine za mamu nakon Amynog nestanka.
Mislim da prije toga nikad nisam vidio tatu kako se slomio.
Prije Amynog nestanka, život je bio dobar,
sve je bilo sjajno, sve je išlo dobro.
A onda smo odjednom izgubili tlo pod nogama
i sve je nekako stalo.
Na neko vrijeme sam prekinuo studij i vratio se kući.
Bilo je to razdoblje depresije
u kojem je jedna od najvažnijih osoba u mom životu nestala.
Izgubili smo puno godina života…
u potrazi, ali nećemo stati.
Nemam djece,
a u prosincu ću navršiti 48 godina.
Mislim da moram priznati da je to što sam gledao kako moji roditelji gube dijete
bilo tolika trauma da nisam spreman riskirati da i sâm to doživim.
Netko nešto zna.
Netko je nešto vidio. Netko je nešto čuo. Netko je nekome nešto rekao.
Agent FBI-a nam je rekao
da otvorimo četvore oči.
Da nitko ne može čuvati tajnu cijeli život.
NESTANAK AMY BRADLEY
TRAVANJ 2017. AMY JE NESTALA PRIJE 19 GODINA
Druga poruka.
Zdravo, zovem se Amica Douglas.
Ja sam kći Alistera Douglasa.
Ovo mi ne ide dobro,
ali zaista bih htjela razgovarati s vama.
Znam kroz što prolazite.
Da sam ja u toj situaciji, htjela bih informacije
o tome zašto moje kćeri nema.
Nisam mogla vjerovati.
Nisam mogla vjerovati da bi baš ona
našla naš broj i potrudila se da nas nazove.
Kći Alistera Douglasa.
Rodila sam se u Grenadi.
Tata i ja smo bili kao prst i nokat.
Svima sam govorila da sam tatina curica i da je to njegova zasluga.
Vodio me u zabavne pustolovine, na plažu, u restorane, na koncerte njegovog benda.
No uvijek je bila važna samo njegova glazba.
Nikad ga nije bilo, svirao je na kruzerima.
Kad su se on i mama razveli, mislim da sam imala jednu ili dvije godine.
A kad sam narasla,
mama mi je rekla da se nešto dogodilo na kruzeru na kojem je bio tata.
I da ću vjerojatno to naći ako pretražim njegovo ime.
Tad se još nisam bila rodila, ali mama mi je rekla
da se jedne noći vratio s kruzera
i sve se naprosto promijenilo.
Mama je vjerojatno pokušavala razgovarati s njim.
Mjesecima je bila sama kod kuće,
a onda joj se muž vratio,
ali je bio ljut i govorio joj ružne stvari.
Jako je čudno što se tako ponašao prema trudnoj ženi.
I zastrašujuće je.
Mama je vidjela da je donio torbu.
Mama je pogledala u torbu,
a unutra su bile slike.
Slike žena.
Sve su bile bjelkinje.
Mislim da je to meni bio znak za uzbunu.
Toliko je pitanja.
Kad pitam tatu što se dogodilo s Amy,
njegova reakcija je naprosto čudna.
Uzruja se kad god to spomenem.
Čini mi se da u njegovoj priči svašta nedostaje.
I to me izluđuje.
Želim da ovo završi. Želim odgovore.
Da, Amica?
Bok, tatice.
AMICA JE ODLUČILA NAZVATI ALISTERA PRED KAMEROM I OTVORENO GA PITATI ZA AMY.
Ne znam, mislim…
Ne želim opet prolaziti kroz to.
Nisam učinio ništa loše.
Reci, što bih trebao učiniti?
Ne smeta me što me zoveš i pitaš.
-Htjela bih da me pokušaš razumjeti. -Amica…
Odmah su pozvali FBI.
Rekao mi je da traže curu, da su me vidjeli kako plešem s njom.
Zabranili su nam kretanje, svima koji su joj čistili sobu, donosili pića.
Kad su shvatili da nitko nije upleten, nastavili smo raditi.
Nastavio sam raditi na tom brodu još dvije godine.
Zašto čujem da su te vidjeli s njom na plaži mjesecima poslije?
Na kojoj plaži?
Na kojoj su me plaži vidjeli? Ne volim plaže.
Amica…
Plesali smo u klubu, kao što plešem s mnogima.
-Dakle… -Nisam ništa učinio.
Ne znaš je li se iskrcala iz broda?
Kako bih znao? Ostavio sam je u klubu u jedan i otišao u sobu.
Kako bih znao je li se iskrcala?
Ja sam dječak iz Grenade koji nikad nije doživio ništa slično.
Sjedio sam, prozvali su me.
Ispitivali su me, a nisam ništa znao.
Mama je našla torbu punu slika bjelkinja
s kojom si došao kući.
-Kojih? -Puno je pitanja, tatice.
Na kojoj je slici bila ona?
-Ne znam. -Imao sam puno slika.
-Zašto? -Naravno.
Teško je razgovarati s tobom jer se uzrujaš.
Fotografirao sam se sa svima.
Kad si u bendu, ljudi se žele s tobom fotografirati..
Kako bi se osjećao da se to dogodi meni?
Da ti nestaneš, učinio bih sve da te pronađem.
Razumijem da je obitelj sve ove godine pokušava pronaći.
Suosjećam s njima, ali nisam imao ništa s tim.
Baš ništa.
Ništa.
To je popust slagalice koju ne možeš sastaviti.
Puno dijelova nedostaje.
Razgovor s Bradleyima je bio dirljiv.
Sve što su govorili me pogađalo u srce.
Imam kćer i bila bih izvan sebe baš svaki dan.
Ne bih stala dok ne otkrijem što se događa.
Vjerujem da negdje duboko u njoj postoji nešto
što ju je nagnalo da nas potraži i pokuša nam pomoći.
Želim da svi pronađu mir.
Htjela bih da im mogu pomoći da dođu do odgovora.
Da smo imali dokaze, nekoga bismo uhitili.
Alister se definitivno ponašao sumnjivo.
Mlade žene su vidjele Amy i Alistera zajedno,
dok su se dizalom penjali u disko.
Disko je već bio zatvoren.
3.00 H DISKO SE ZATVARA
Taj vremenski slijed ima smisla.
DOUGLAS ULAZI U KABINU
Znamo da je Alister bio u sobi oko 3.35 ujutro.
Nakon toga ne možemo potvrditi vremenski slijed,
jer je brava zabilježila kad su putnici ušli u kabinu,
ali ne i kad su izašli.
Ne možemo utvrditi kad je Alister izašao iz kabine.
Dvije mlade žene su vidjele Amy i Alistera zajedno.
Naprosto ne znate je li vrijeme točno.
Lori Renick je vidjela Alistera s Amy,
u staklenom dizalu koje se penjalo u disko oko 5.30 h.
Nekoliko minuta poslije vratile su se u sobu
i zaboravile ključeve.
Pokucale su
i majka jedne od njih im je otvorila.
Zato nema unosa koji bi pokazao kad su ušle u sobu.
Ne nalazim dokaz da je itko ispitao majku,
koja ih je pustila u sobu oko 5.30 ili šest ujutro,
koji bi potvrdio vrijeme.
To što se Alister Douglas ne nalazi u Americi otežava stvar.
Nemamo nadležnost.
Ne možete otići u drugu zemlju
i bez dozvole ispitivati građane.
Sjećam se da je bio vrlo ljubazan i opušten.
Dobar dečko.
Nikad o njemu nisam mislio loše niti imao loše iskustvo s njim.
Bio je na krivom mjestu, u krivo vrijeme i plesao s krivom curom.
Rekao im je što je znao.
Nitko nije ni pomišljao da bi mogao učiniti nešto pogrešno ili loše.
Iznenađujuće malo ljudi shvaća opasnosti kruzera.
No ono je zadesilo Amy Bradley i njezinu obitelj se događa.
Ne znam na koji način
provjeravaju posadu koju zapošljavaju,
jer ih zapošljavaju u zemljama u kojima načini provjere
mogu biti puno drugačiji od onoga na što smo navikli u Americi.
Postoji cijeli niz priča
o nestancima, sumnjivim smrtima i seksualnim napadima.
Kad se nešto dogodi, mislim da prvo nazovu pravnu službu.
„Što da radimo? Kako da ovo zataškamo? Kako da nestane?”
Mislim da ljudi zaborave da se, kad se ukrcate na neki od kruzera,
zapravo nalazite u zasebnoj zemlji.
Možete biti američki državljanin,
ovo možda izgleda kao američka ulica,
ali nije.
Jer je šerif ovoga grada,
šef ovog plutajućeg sela, kapetan.
A kapetan je zaposlenik tvrtke teške više milijardi dolara.
Na kocki je novac.
Profit je važniji od ljudi.
Profit je važniji od zaštite.
Bio sam ponosni zaposleni Royal Caribbeana i bilo mi je grozno
kad su nas optužili za zločin, da ne radimo kako treba ili da nam nije stalo.
Znate, morali smo voditi posao.
A taj događaj je bio vrlo neočekivan.
Zaključio sam da su teorije zavjere
o Amy Bradley sranje.
Ja mislim da je skočila ili pala s broda.
Mislim da se hvataju za slamke.
Da obitelj ne želi prihvatiti stvarnost.
Da obitelj ne može prihvatiti činjenicu da njihove kćeri više nema.
Traže krivca.
Na naslovnici su Chandra Levy,
Molly Bish i Jill Berman, a ovo je Amy.
Već 26 godina svakodnevno tražimo Amy.
To je životni cilj.
Dvije stolice i balkon.
Paluba za sunčanje, paluba za navigaciju.
Ovo je otok, a ovo je područje koje su pretražili.
Kad sam sama, pitam se što nam je promaknulo.
Tražimo trag i nekoga tko nešto ima,
ali ne zna što bi s tim ili se boji.
Znam da netko nešto zna.
Molim vas, dajte nam to što trebamo.
Što je to?
AMYNA BIVŠA CURA
Ovo je…
Poruka u boci, koju mi je poslala u veljači 1998.
Jedna od najintimnijih stvari.
Vrlo je nerado dijelim.
I s kim.
Ne mogu… Ovo ne može…
Zašto ne počnemo od početka?
Dobro.
Upoznale smo se na selekciji za košarkašku ekipu.
Imala sam 14 godina, bila sam sramežljiva, povučena, nesigurna.
Ugledala sam vrlo samopouzdanu, glasnu,
razigranu osobu koja je izvodila trikove.
Nije mogla samo izvesti polaganje, morala je to učiniti sa stilom.
Odmah sam pomislila: „Ajme, tko je to?”
Obje smo putovale s ekipom.
Spavale smo u hotelima, igrale po cijele dane.
Ubrzo smo postale dobre prijateljice.
Slagale smo se na različitim razinama.
Posjećivale smo se kod kuće.
A onda se rodila neka dinamika.
Počela sam se pitati tko je ta osoba s kojom se družim.
Bila sam na spavanju kod nje.
Nisam mogla zaspati. Zašto… Srce mi lupa.
Očito sam se počela zaljubljivati u nju.
Ali onda smo upisale različite fakultete i obje smo na faksu izašle iz ormara.
Ali to nismo saznale do diplome.
Otišle smo u gay bar,
cijelu noć se družile, plesale i razgovarale.
Dovezla me pred kuću.
Obje smo se nagnule.
Nikad me nitko nije tako poljubio.
Mislim da smo ostale u tom autu sat vremena i ljubile se.
Osjećala sam se… Napokon.
Bilo je čarobno.
Upravo sam se bila zaposlila na Sveučilištu Kentucky.
Spremala sam se za odlazak.
No obje smo intuitivno znale da želimo biti zajedno
i planirale smo biti u vezi na daljinu.
Dolazila je vikendima.
Bila sam jako zaljubljena u nju.
SIJEČANJ 1998. DVA MJESECA PRIJE NESTANKA
No u siječnju 1998. me nazvala.
Htjela mi je reći da je poljubila drugu osobu.
Pile su.
Rekla je da joj to nije ništa značilo.
Rekla je da joj je pomoglo da potvrdi što osjeća prema meni.
Rekla sam joj da mi treba vremena da razmislim.
Nisam joj uzvraćala pozive, pa mi je počela pisati pisma.
I poruku u boci.
24.2.'98.
„Mollie, povrijedila sam te toliko duboko da nikada nećeš zaboraviti.
Ne tražim da zaboraviš, jer se to neće dogoditi.
Samo sam te htjela pitati hoćeš li mi moći oprostiti.
Mollie, molim te, oprosti mi.
Bila sam bezosjećajna, nezrela i sebična.
To mi se ne sviđa i ne ponosim se svojim postupcima.
Osjećam se kao da nas dijeli ocean.
Kao da sam na pustom otoku i čekam da me spasiš.
Poruka u boci mi je jedina nada.
Nedostaješ mi, Mollie. Molim te, spasi me.
Izgubljena, Amy.”
Prošle su godine, bližila se 20. godišnjica.
To je sjajna prilika da se proširi vijest da je slučaj još uvijek otvoren,
da i dalje tražimo i skupljamo informacije.
Prošle su godine.
Napravili smo slike s progresijom dobi. Ni ja ne izgledam kao na diplomi.
Mogla bi imati drugačiju kosu, dugu ili kratku.
I, naravno, ostarjela je.
Ako imate informacije, bilo kao putnik ili član posade,
molimo vas da se javite.
I najmanji detalj može pomoći da otkrijemo što se dogodilo Amy.
24. OŽUJKA 1998.
Tada, 1998., internet baš i nije bio razvijen.
Situacija se poprilično promijenila.
Dobro došli na moj kanal.
Danas govorimo o neriješenom slučaju nestanka.
Amy Lynn Bradley.
-Amy Bradley. -Amy Lynn Bradley.
-Jedna od najvećih zagonetki na moru. -Stvarno mislim da ne bi namjerno skočila.
Kao prvo, i da je pala s broda, bili su tako blizu kopna da je mogla zaplivati.
Pomisao je uznemirujuća, ali sasvim je moguće
da su Amy Lynn Bradley prokrijumčarili s kruzera.
-Brodovi imaju toliko ormara i čudnih… -Da.
…zakutaka u koje možeš nekoga sakriti.
Bio je zaposlenik kruzera i imao pristup ograničenim područjima.
-Možda su članovi benda Blue Orchid… -Da.
…radili za neku zločinačku organizaciju.
Možda je cijela posada bila upletena.
Mislim da je ona bila meta.
Ako imate informaciju koja bi dovela do povratka ili identifikacije Amy Bradley,
javite se FBI-u.
SYDNEY, AUSTRALIJA
Za Amyn slučaj sam saznao 2014. godine.
Forumi o istinitim zločinima tada su bili u povojima.
Istiniti zločini su me jako zanimali.
Na internetu sam istraživao sve što sam mogao naći o Amy.
Članke, teme na Websleuthsu, rasprave na forumima.
Šokiralo me što nikad nisam čuo za taj slučaj
i što Amy nikada nije nađena.
Amyna priča me duboko dirnula
i smatrao sam da mora postojati resurs
za objavljivanje svih informacija o Amynom slučaju.
Inače se takvi slučajevi često zaborave.
Zato sam 2018. napravio stranicu, amybradleyismissing.com.
Na njoj su fotografije, viđenja,
puno arhiviranih poveznica, sve dojave, tragovi, različite teorije.
Kad je riječ o tako velikom slučaju, nagađanja postaju potpuno luda.
Tu sam stajao kad sam vidio Amy.
Radio sam u telekomunikacijama. Po zanimanju sam stručnjak sam za to polje.
Jednoga dana mi je Iva rekla da je Anthony Willis napravio stranicu.
Anthony i Iva su se sprijateljili.
Onda smo počeli razmišljati: „Čekaj, imamo stranicu.
Imamo podatke s te stranice.
Imamo praćenje IP adresa.
Zašto ne počnemo prikupljati i analizirati te podatke?”
Sjajno je što mogu ući u analitiku svoje stranice.
Mogu pronaći svaku IP adresu koja ju je posjetila.
Onda mogu kopirati te IP adrese u čitač
i dobiti opću geolokaciju svake od njih.
Anthony mi je počeo slati informacije, podatke.
Počeo sam ih filtrirati.
Tražili smo uzorke.
Lokacije tih IP adresa.
Poprilično me šokirao
broj IP adresa koje su se nalazile u Bridgetownu na Barbadosu.
Zadnji put je viđena
na Barbadosu.
Počeli smo fotografirati Amynu obitelj
i stavljati te informacije na stranicu.
Počeo sam vaditi sve IP adrese.
Možemo vidjeti koliko je puta ta adresa posjetila stranicu,
na kojem je dijelu stranice bila i koliko je dugo na njemu ostala.
Zašto na rođendane,
godišnjice i Božić netko stalno posjećuje tu stranicu?
DAN ZAHVALNOSTI 15 POSJETA, 38 MIN
Tako je na Dan zahvalnosti.
Božić.
I na rođendane.
IVIN ROĐENDAN 18 POSJETA, 43 MIN
Posjeti s Curaçaa, s Barbadosa,
koji traju i po 45 minuta.
Nema smisla.
Ovo je moja teorija.
Samo teorija.
Ili su ljudi koji su upleteni znatiželjni
i zanima ih koliko smo im blizu.
Ili je riječ o Amy.
AMYN VRT
Objavili smo puno novih slika, sentimentalnih stvari.
Imamo njezinu Miatu, slike njezinog psa.
Ako ih uspije vidjeti, a nadam se da hoće, znat će da se još uvijek trudimo
i mislimo na nju.
Stranice na kojima se zadržavaju.
Zašto gledaš tu stranicu
i zašto provodiš toliko minuta na njoj?
Zašto se stalno vraćaš na te stranice?
Zašto te zanimaju?
Možda to radiš jer želiš poveznicu.
Želiš poveznicu, to su uspomene.
Želiš vidjeti kako su ti mama i tata ostarjeli i što ti radi brat,
ili što im se događa u životima.
Možda provjerava jesu li još živi.
Kad je Amy nestala, je li joj netko zaprijetio
da će joj ubiti roditelje ako im kaže?
Možda još uvijek misli da joj je obitelj ugrožena.
Mislim da je ideja da je drže protiv njezine volje
i da posjećuje stranicu da vidi svoje fotografije…
Sve je moguće.
Možete pratiti tko posjećuje stranicu,
ali za dobivanje informacija o korisniku postoji pravni proces.
Ako ti ljudi ne koriste američku mrežu,
nećemo dobiti nikakve informacije o osobi koja posjećuje stranicu.
Siguran sam da su vas već pitali,
zašto Amy ne nazove roditelje ili ne pošalje e-mail ako je živa?
Dobro…
To je dobro pitanje.
Ne razumijem zašto se ne bi javila
ako ima pristup računalu.
Međutim, ne znamo što je doživjela ni što je pretrpjela.
Kad sam vidjela Amy na Barbadosu,
zauvijek ću pamtiti kako je muškarac rekao:
„Budi spremna i ne pokušavaj otići ili nešto izvesti,
jer ćemo cijelu noć biti ispred i nadzirati.”
Žena je rekla: „Možemo li stati da vidimo djecu?”
Rekao je: „Da, možemo stati da vidimo djecu.”
Rekao je: „Hoćeš li surađivati? Nećeš bježati?” Rekla je: „Da.”
Ne znam čiju su djecu trebali vidjeti.
Ali tome se jako veselila.
Možda su djeca njezina.
U tom se razdoblju moglo dogoditi svašta.
Ne znamo ima li djece. Mogla bi biti majka.
Ne znamo jesu li prijetili njezinoj obitelji.
To bi objasnilo zašto se nije javila.
Iako su je vidjeli na Curaçau i na Barbadosu.
Gledam sva ta viđenja…
Ljudi pitaju zašto nas nije nazvala.
To je vjerojatno najveći upitnik.
„Ako je živa, zašto vas ne nazove?”
Razloga je puno.
Možda pati od Stockholmskog sindroma,
kad zatočenik počne suosjećati s otmičarima.
Možda je rodila djecu.
Možda su joj prijetili. Možda su prijetili njezinoj djeci.
Te odgovore nemamo.
Ali to mi daje nadu da je još živa.
Pomisao da imam unuke koje ne poznajem…
Još sam na Zemlji, još sam ovdje.
Ako uspijemo pronaći Amy i njezinu djecu, ako ih ima,
bit ću sretna.
Ovdje je par vrlo posebnih sitnica.
Imamo sve Amyne stvari.
Pa čak i…
sitniš u novčaniku.
Kako ih to neznanje ne iscrpi? A ne iscrpljuje ih.
Trideset godina poslije i dalje djeluju optimistično i puni nade.
No nada je dvosjekli mač.
Pitam se što je bolje,
nadati se i vjerovati da će se vratiti kući
ili dobiti potreban završetak priče?
Da pije koktele na nekoj plaži i nađemo je sretnu,
bila bih najsretnija na svijetu.
Ali mislim da nećemo dobiti taj završetak.
Zbog okolnosti
i toga što je nestala točno mjesec dana
nakon što mi je poslala ovo pismo,
kao i toga što je riječ o poruci u boci…
Ta metafora je dušu dala za nesporazume.
NE PONOSIM SE SVOJIM POSTUPCIMA
Mogla bi upućivati na samoubojstvo.
Ali ja je ne doživljavam tako.
Meni je to ljubavno pismo.
I jest ljubavno pismo.
Nakon poruke u boci,
javila sam joj se i opet smo bile zajedno.
To je bilo samo nekoliko dana prije odlaska na krstarenje.
Htjela je da upoznam psa kojeg je udomila, Baileyja, i vidim stan.
Kad sam bila s njom, znala sam da ćemo uspjeti.
Planirale smo susret nakon krstarenja, na Uskrs.
Mislim da nikad prije nije bila na krstarenju. Silno se veselila.
Poslala mi je razglednicu.
Stigla je nakon što sam čula da je nestala.
Fotografkinja sam, pa je spomenula fotografiranje.
I rekla je: „Da si bar ovdje.”
Htjela bih je spriječiti da ode na to krstarenje.
Bila sam ondje.
S njom, u stanu, netom prije.
Kao da je vidim, jasno je vidim. Osjećam njezin miris.
Osjećam nju.
Vraćamo je u život, znate?
Vraćamo je u život.
Danas je 9758. dan
naše potrage za Amy.
Nikada nećemo odustati od nje.
Ujutro se probudimo i kažemo: „Možda danas.”
A kad se spremamo za krevet
imamo poseban poljubac za Amy i kažemo: „Možda sutra.”
Njezin auto držimo u garaži.
Čuvamo ga od kiše i laštimo.
Njezin je, bila bi presretna da opet sjedne u njega.
Dočekat će je u besprijekornom stanju.
A onda će ga opet voziti.
Svi imamo osjećaj da je živa.
Neznanje nam omogućava da se i dalje nadamo.
Meni je to draže
od konačnog odgovora.
Ron Bradley me posjetio prije mjesec dana
i rekao: „Kad se Amy vrati kući.”
Ponekad je vidim u mislima.
Razmišljam o njoj na nekim mjestima.
Često je vidim kako igra košarku.
Često je vidim kako pije pivo, druži se i pleše.
Pitaš se što bi ona mislila o našim životnim izborima i postignućima.
A tu je i nada da zna koliko nam svima nedostaje.
Brad i ja smo prekinuli nekoliko mjeseci nakon Amynog nestanka.
Mislim da nam je svima bilo naprosto previše.
Još ih volim.
Mislim da je situacija naprosto bila toliko teška
da sam se sama udaljila.
Mislim da su svi imali osjećaj da se ne mogu nositi ni s čim drugim.
Više nikada neće biti isto.
Slučaj Amy Bradley se ne može zaboraviti.
To je nemoguće. Toliko je pitanja.
Za agenta FBI-a je to velika frustracija.
To nam je posao, rješavamo zagonetke. Ne volimo otvorena pitanja.
A ovaj slučaj ih je prepun.
Mislim da je to…
Borba.
Sva ta različita viđenja.
Očajnički sam htjela da budu istina.
Svaki scenarij o mogućim događajima u vrijeme njezinog nestanka
mješavina je sumnje i mogućnosti.
Ali da se ja pomirim
s tim da je više nema,
žene koju sam voljela…
Činjenica je da živim bez nje.
To se neće promijeniti.
To se ne mijenja.
Amyn slučaj se i danas vodi kao otvorena istraga.
Ako netko nešto zna… Jeste li bili na tom brodu?
Jeste li nešto vidjeli ili čuli? Prošle su godine.
Možda ste nešto zapisali.
Što god bilo, ta bi informacija mogla pomoći.
Amy se nešto dogodilo.
Ne znamo što, ali moramo dobiti odgovore.
Ako nešto znate,
molim vas, dajte nam to što trebamo.
Učinite to za nas i Amy.
Amy!
FBI JE ISPITAO ALISTERA „ŽUTOG” DOUGLASA KOJI JE PRISTAO NA POLIGRAFSKO TESTIRANJE.
FBI GA JE PUSTIO BEZ DOKAZA ZA OPTUŽNICU U AMYNOM NESTANKU.
BRADLEYI SU 1999. TUŽILI ROYAL CARIBBEAN.
TADA JE TVRTKA TVRDILA DA SU U SVAKOM TRENUTKU DJELOVALI PRIKLADNO I ODGOVORNO.
TUŽBA JE NA KRAJU ODBAČENA.
Prijevod titlova: Jana Bušić