У Голлівуді успіх вимірюється касовими зборами й «Оскарами».
Як успіх вимірюєте ви?
Гаразд, не касовими зборами, і ви ніколи...
Я не знаю, що сказати. Я ніколи не отримував «Оскара».
То що для вас є успіх?
Цінність роботи.
Мотор!
Перед початком 1998 року я знову опинився на дні.
Так би мовити, на узбіччі американської кіноіндустрії.
ЗНІМАЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК «КУНДУН» / 1997 РІК
Моїм останнім фільмом, який здобув визнання
й приніс хоч якісь прибутки, була стрічка «Казино».
- А! - Так, дай йому кілька копняків.
Мою кандидатуру не розглядав ніхто,
тоді як було кілька проєктів, за які я хотів узятися.
ПАН СКОРСЕЗЕ
Ми з Марті тільки-но закінчили роботу над «Воскрешаючи мерців».
Марті тоді прагнув працювати над стрічками з дедалі більшим бюджетом.
Він порівнював себе з митцем, що малює фрески
щоразу на більшій стіні.
Але я мусив звідкись узяти гроші.
Щоб знайти фінансування, мені буквально потрібне було диво.
І саме тоді з'явився Майк Овіц.
Він саме відкрив нову компанію, прийшов до мене й сказав:
«У нас зніматиметься юний актор — Лео Ді Капріо. Вам слід познайомитися».
Мене з ним познайомив Боб Де Ніро.
РОБЕРТ ДЕ НІРО АКТОР
Я сказав: «Придивися до цього малого. Він... У ньому є щось цікаве».
- Леонардо, підійдіть, будь ласка! - Леонардо!
Кажуть, ви новий секс-символ. Що ви про це думаєте?
Я — секс-символ?
СЕКС! СПЕЦІАЛЬНЕ ІНТЕРВ'Ю
ПОЦІЛУЙ МЕНЕ
Претенденти на нагороду в категорії «Актор другого плану»:
Леонардо Ді Капріо у стрічці «Що гнітить Гілберта Грейпа?»...
ПЕРША НОМІНАЦІЯ НА ПРЕМІЮ «ОСКАР», ВІК: 19 РОКІВ
Коли ви вперше побачили фільм Марті?
Я знімався в «Житті цього хлопця» з Робертом Де Ніро
і вирішив передивитися всю фільмографію Марті.
Особливо стрічки з Де Ніро.
Я валявся на дивані, дивлячись відик...
Повір, Джеррі, я майстер своєї справи. Я профі. Я просто бомба.
У юному віці ці фільми торкнулися глибини моєї душі.
І після «Титаніка»
незалежне кіно для мене відійшло в минуле.
Я вже міг фінансувати власні проєкти.
Тож я такий: «Гаразд, то чим займемося?»
Я сказав: «Хочу попрацювати зі Скорсезе. Що він може запропонувати?»
5. ПРИРОДЖЕНИЙ РЕЖИСЕР
Ми звели Лео з Марті.
Я знав Марті, але на рівні «привіт — бувай».
Але нас офіційно представили одне одному.
Він казав, що завжди хотів зняти «Банди Нью-Йорка».
Я такий: «Скажіть йому, що я згоден.
Байдуже, який сценарій. Я готовий».
«БАНДИ НЬЮ-ЙОРКА» ГЕРБЕРТ АСБЕРІ
- Коли ви дізналися про цю книгу? - 1 січня 1970 року.
Це ще до зйомок «Злих вулиць».
Коли я зняв «Скаженого бика», то шукав фінансування.
І нам майже вдалося, але із цього нічого не вийшло. Фільм був надто дорогий.
Він дуже довго хотів зняти той фільм.
Це ж така собі передісторія.
Я захоплювався історією Нью-Йорка,
історіями про банди міста.
Батько розповідав нам про «Сорок розбійників».
По суті, життя громади вирішувалося на вулицях.
Зокрема в районі П'яти Вулиць, який називали
найгіршими нетрищами світу тих часів. То були 1850 роки.
Я подумав, що хочу створити світ,
який у кіно ніколи раніше не бачили.
У районі, де я ріс, я чув ці історії роками.
ВСТУПНЕ СЛОВО «БАНДИ НЬЮ-ЙОРКА», ЗНІМАЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК
Я завжди думав, який чудовий із цього можна зробити фільм,
а тоді дізнавався більше й більше.
Нью-Йорк був не містом. Він був суцільним полем бою.
Я кинув виклик...
щоб згідно з давніми звичаями...
Я зустрівся з Денієлом, маючи в уяві образи з того періоду.
Я розгорнув книгу — а там Білл «М'ясник».
Як із нього мальований. Я сказав: «Поглянь.
Хто годиться на цю роль краще за тебе?
Тільки вусів бракує. Класика».
Та історична постать була справжнім героєм серед представників своєї громади.
Білл «М'ясник» Пул жив у районі П'яти Вулиць
і боровся з кожним ірландцем, який траплявся на його шляху.
...які панують на П'яти Вулицях.
Зараз ми з'ясуємо, чи належатиме ця прекрасна земля нам, народженим на ній.
Чи буде сплюндрована ордами чужинців.
Та оповідь стала певним чином пророчою,
адже... в ній присутнє це абсурдне питання нативізму.
Бруднокровний вишкребку ірландської шльондри, то тебе прислав?
У цій країні розмовляють англійською. Хто тебе прислав? Бачиш цей ніж?
Зараз я навчу тебе розмовляти англійською.
Я ріс серед іммігрантів.
Я дедалі більше дізнавався про те...
як тут зустрічали іммігрантів...
Вали в свою Ірландію, селюче!
...починаючи з ірландців.
Ірландці давали собі раду.
Вони навчилися виживати, але мусили давати відсіч.
Проти них виступали Американська партія й молодіжна організація «Свідомі» —
відповідники теперішніх «Гордих хлопців».
Ірландці мусили виборювати своє місце.
Архієпископ Г'юз підбурював їх словами: «Ви спалили одну католицьку церкву,
то ми палитимемо протестантські церкви». Вони не могли мовчати.
Вони боролися вздовж цегляного муру між вулицями Малберрі та Мотт.
«ЗЛІ ВУЛИЦЯ» / 1973 РІК
У дитинстві ми тусувалися на їхніх могилах.
Для нас то був древній світ.
Схоже на Нью-Йорк. Чудово.
Це наче наукова фантастика навиворіт.
- Це П'ять Вулиць. - Ось. Це П'ять Вулиць.
Ми хотіли відтворити в Чинечитті центральну частину Нью-Йорка
через фільми Фелліні й Пазоліні, які теж зняли там.
Це мало для мене велетенське значення. Пам'ятаю, як до мене приїхав Джордж Лукас.
Він сказав: «Таку стрічку не зніме більше ніхто.
І такий знімальний майданчик більше ніхто не збудує».
То була багатомільйонна стрічка,
де були зображені події в Нью-Йорку на переломі ХІХ та ХХ століть.
На нас лягла велетенська відповідальність, типу: «О боже.
Треба бути обережним зі своїми бажаннями. Так і посивіти можна».
Це печінка.
Нирки.
Серце.
Денієл та Марті вже співпрацювали раніше.
Пам'ятаю, як я приходжу на майданчик у перший день,
а вони там обговорюють, як свіжувати туші.
Денієл привів справжнього м'ясника, і вони просиділи з добрих кілька годин,
а вся команда сиділа й чекала,
доки вони обговорювали, як краще нарізати м'ясо.
Удар — і смерть.
Це головна артерія. Удар — і смерть.
Тепер ти.
Такої інтенсивної співпраці між акторами та режисером
я ще ніколи не бачив.
Мартін у постійних пошуках. І якщо ви захочете піти далі,
він завжди це підтримає.
Він із надзвичайним захватом та мотивацією
спостерігає за тим, як далеко вас може занести.
От лишенько!
Хіба ви... Ви, часом, не тоді зламали носа?
Так.
На моєму обличчі було стільки крові,
що неможливо було зрозуміти, що більшість — моя власна.
То була моя ідея. Я сам винен.
Що хотів, те й отримав.
То як? Реберця чи відбивна? Корейка чи рулька?
- Печінка! - Селезінка!
Я стільки років був одержимий тим проєктом,
що вклав у нього все.
Включно з численними протистояннями з Гарві Вайнштейном.
ГАРВІ ВАЙНШТЕЙН «БАНДИ НЬЮ-ЙОРКА», ПРОДЮСЕР
Гарві був торгашем і головорізом. Він не митець.
Але він хотів потрапити в коло митців,
і то був його шанс.
Але Марті настільки наполегливо йшов до мети,
що співпраця з вельми неприємними продюсерами була йому до снаги.
А це великий талант.
Бо без фінансування великого кіно не знімеш.
Він обожнював кіно
й хотів зняти щось грандіозне в стилі 1950-х – 1960-х років.
Щось на кшталт робіт Девіда Ліна чи Мецґера.
Тож я у певній мірі зробив це, але по-своєму.
І виходить із кадру.
Я хотів створити щось дуже автентичне
в моєму розумінні
й на основі того, що я вивчив і дослідив за всі ті роки.
Він хотів, щоб стрічка добре продавалася.
І найбільшою проблемою для нього були капелюхи. Він був проти капелюхів.
Я сказав: «Тоді всі носили капелюхи. Їх носили всі.
Чого ви від мене хочете? Тоді їх носили всі».
Я лише на обличчя хотів глянути.
Без задньої думки.
Та водночас він не хотів відлякати глядачів
чимось, що було для них незрозумілим.
- Чи не милувало око? - Так. У яблучко.
У фільмі знімалися вродливі чоловіки, вродливі жінки.
Треба було, щоб їх бачили.
Такі речі треба враховувати. Ви знімаєте фільм разом.
До того ж ці люди дають гроші.
Це бартер. Це бартер.
Або так, або фільму не буде.
Коли ви беретеся за таку роботу, то починаєте нове життя
в світі конфліктів та корупції.
Завжди існуватиме протистояння між грошима та владою
і творчими людьми,
які хочуть розповісти світу історії за ці гроші.
Я знімав цю стрічку в певний спосіб,
згідно зі своїми ескізами, тож це зайняло трохи більше часу.
І Гарві розлютився.
Він сказав: «Це надто дорого».
І студія не все хотіла оплачувати.
Тож мені довелося зосередитися
на тому, що я хотів зняти, що вважав важливим,
щоб надалі контролювати частину, яка ще залишилася.
Я відчував страшенний тиск.
Але Марті — боєць.
Він бореться до останнього.
Я боровся за те, що мені було потрібно, але я мав слабину.
Я постійно змінював сценарій.
Я роблю це й досі.
Ми дуже багато обговорювали... сценарій.
Він постійно вдосконалювався.
Бувало, ми вигадували щось у процесі зйомок.
А це означало, що, ну, знаєте...
Приходили важливі люди й казали: «Що ви робите?»
Майданчиком вешталося кілька писак.
Один із них був шпигуном... з кола Вайнштейна.
Він за шп... Він шпигував за нами.
Доносив про всі наші проступки і так далі, і...
Одного разу Мартіну увірвався терпець — і він викинув свій стіл через вікно.
Наскільки я пам'ятаю, то був третій поверх.
Я заходжу — і бачу всі ті столи. Там сидів наш продюсер.
Я взяв один стіл — і перекинув його...
І я...
Мій колега каже: «Це не його стіл».
Емоції були на межі кипіння. Усі були...
Було важко.
Покази довгоочікуваної стрічки Мартіна Скорсезе —
«Банди Нью-Йорка», розпочалися по всій країні.
- Добридень! - Вітаю.
Ми значно перевищили бюджет, тож я поклав на кін усе.
Тому я зробив усе можливе, щоб зацікавити публіку.
Справжня причина, чому Марті зараз тут, —
намагання зробити так, щоб фільм окупився.
Ні, я не вмію продавати фільми.
Мабуть, для цього треба прийти на телебачення, розповісти про стрічку,
показати, що ти — приємна людина.
Так.
Прем'єра «Банд Нью-Йорка» — наступної п'ятниці. Привітаймо Мартіна Скорсезе.
На щастя, все пройшло на ура.
Якщо говорити про касові збори, фільм був дуже успішний.
І критики були в захваті.
ВІДВАЖНА, НЕЗВИЧНА ПЕРСПЕКТИВА. БЛИСКУЧЕ!
Але цей фільм... Я був одержимий ним.
Це робота, яка, навіть якщо вона знята,
для мене праця над нею не закінчиться ніколи. Ніколи. Вона й досі не завершена.
Тож на мою думку... Знаєте що, давайте...
Я зняв той фільм найкраще, як міг за тих обставин.
І дав собі спокій. Вдих — видих.
Зрештою я знайшов у собі сили зробити це.
Бо в той період у моє життя
прийшла стабільність. І нею була Хелен.
ХЕЛЕН МОРРІС-СКОРСЕЗЕ
Хелен дала знати про себе ще до нашого знайомства.
Вона подарувала мені... прислала мені цю книгу — молитовник.
У ньому був лист.
Ми не були знайомі. Вона була шанувальницею. Я сказав: «Дивовижно!»
Бо за рік ми познайомилися.
А ще через рік ми почали бачитися ще частіше.
Ми познайомилися, коли Хелен працювала над книгою
про видатного британського режисера Майкла Пауелла.
Я знався з Хелен, коли вона була редакторкою в Random House.
Вона була однією з їхніх найкращих редакторів.
...молодий поет, який живе в суспільстві,
повністю залежному від грошей та технологій.
КАДРИ З ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ ПРО ЖУЛЯ ВЕРНА 1994 РОКУ
Хелен із Марті росли в геть різних світах.
Її прапрапрадідусь підписав Декларацію незалежності США.
Ось із якого світу вона.
Вони були з різних світів, і їхній союз був чимось казковим.
- Ось так, молодець. - Кут Гічкока.
І він приніс їм Франческу
16 листопада 1999 року.
Вона народилася передчасно. Здається, на п'ять тижнів.
- О боже. - Так. Так.
Ми мало не втратили їх обох...
о четвертій ранку того дня.
Вона народила мене, коли їй було 52.
Вагітність пройшла дуже важко.
Тож я була, наче...
Вони називали мене дивом.
Яка велика дівчинка!
Велика і набурмосена.
Усе змінилося.
Мій тато завжди був поруч.
Пам'ятаю, як у дитинстві він читав мені книжки.
Він читав мені Біблію.
Щовечора ми йшли в кімнату, і він читав мені ще й ще.
Гадаю, в молодості він був більш імпульсивний.
Він шукав свій шлях, і, думаю, він знайшов його з моєю мамою.
Щоправда, це зайняло в нього трохи часу.
Після мук із «Бандами Нью-Йорка»
я сказав: «Я хочу зняти фільм».
Я хотів зняти щось — і відчути свободу, створити щось захопливе.
Заводьте!
Саме тоді в моїх руках опинився сценарій «Авіатора».
«АНГЕЛИ ПЕКЛА» РІК ПЕРШИЙ
Лео прочитав книгу про Говарда Г'юза. Сценарій був дуже хороший.
Він був про кіно та авіацію.
А ще там була любовна лінія — Г'юза та Кетрін Гепберн.
І я подумав: «Голлівуд 1920-х – 1930-х років. Нічого собі!»
Розробка літаків, кінематографія.
Чорт забирай!
З «Авіатором»
я міг прийти і внести щось своє, як режисер.
Проте в ньому вже були всі елементи, які я люблю і з якими себе ототожнюю.
Якого біса вони так повільно летять? Усе було не так.
Вони, бляха, як іграшкові.
Між Марті й персонажем
Говарда Г'юза відчувалася якась спорідненість.
А щоб мені...
Він усією душею розумів...
КЕЙТ БЛАНШЕТТ «АВІАТОР», АКТОРКА
...масштаби його амбіцій.
- Тільки не кажи, що це неможливо. - Гіроскопічне навантаження — це занадто.
Ви хочете, щоб ці літаки виконали «бочку». Вони не витримають.
Френку, це, бляха, кульмінація стрічки. Зроби так, щоб витримали.
Коли він розгорнув сценарій
і побачив назву фільму «Ангели пекла», режисером якої був Г'юз —
там було написано: «Рік третій»... Він сказав: «Овва, оце я розумію!»
«АНГЕЛИ ПЕКЛА» РІК ТРЕТІЙ
Він не зупинявся, доки не досягне досконалості.
Говард Г'юз займається монтажем стрічки, довжиною в 40 кілометрів.
Він впадає в одержимість, як Говард Г'юз. Марті страшенно до цього схильний.
Він дуже скурпульозний.
Мало. Заклепки мають ідеально заходити.
Усі гвинти й з'єднання мають бути зенковані.
Він бачить кадри в своїй уяві.
Деякі сцени він бачить до найдрібніших деталей,
і знімає їх з усіх можливих кутів.
Пам'ятаю, як в «Авіаторі» я мав уперше пролетітися на «Ялиновому гусаку».
Рука — на важіль. Обличчя.
Тоді рука — на важіль, камера — праворуч.
Рука — на важіль, камера — ліворуч.
Потім мої очі крупним планом.
Згори, широкий кадр.
Ми два дні відпрацьовували ту сцену з важелем.
«АВІАТОР», ВИРІЗАНІ КАДРИ
У мене вже дах починав їхати.
Боже. Я зараз здурію.
Говард Г'юз страждає на манію величі,
але він геній своєї справи.
Він має одну проблему,
яка доводить його до недієздатності. Йдеться про прагнення до контролю.
Ось тут, Бобе.
І в контролі над тим...
Не там. Тут.
...як далеко можна зайти в контролюванні чогось? Чи можна проконтролювати все?
Як гадаєте, ви ще зніматимете фільми з Лео?
Так, бо ми з ним пройшли довгий шлях.
Навчилися працювати разом.
Пам'ятаю, як у «Бандах Нью-Йорка» він такий:
«Сьогодні ми вперше працюємо разом».
У тому віці я любив понадокучати питаннями.
Я розпитував, чим усе скінчиться, що мотивує мого персонажа.
Або можна зробити ледь відчутний удар замість «бум!».
У якусь мить я помічав той погляд, коли він такий:
«Ага. Угу. А, добре. Гаразд. Так».
Згодом після «Банд» я зрозумів,
що він підштовхує тебе до власних пошуків.
Я...
Пустеля — гарна.
Пригадую одну сцену.
Мій персонаж, який страждає на ОКР, замкнувся в своєму кінозалі.
Усі стараються витягти його звідти,
й відправляють до нього Кетрін Гепберн.
Говарде, негайно відчиняй.
Але він не може побачитися з нею,
він не може її впустити через бактерії, які існують у його уяві.
Серденько, я не можу.
Пам'ятаю, ми зняли десять, двадцять, може, тридцять дублів.
Щось було не так. І я не знав що.
У нього був той його вираз.
Він не хотів вказувати мені, що робити, але...
Він сказав: «Тут щось не так. Нічого не виходить».
Він продовжував грати:
«Будь ласка, ти мені потрібна. Прошу, я мені так погано!»
«Ти хочеш впустити її?» «Ні». Я сказав: «Тоді не... Тоді...» Розумієте?
Кейті, я тебе чую.
Я почую тебе всюди, навіть у кабіні, коли реве двигун.
Це тому, що я до біса гучна.
І мене осяйнуло: «А!
Тут він стає чоловіком».
Я за тебе радий.
А тепер іди собі. Добре?
«Ти мені небайдужа, я тебе кохаю. Але, сонечко, не зараз».
Зараз тобі краще піти. Побачимось пізніше.
Я такий: «Чому мені це не спадало на думку?»
Але я мав дійти до цього сам.
Його чуття підказувало йому, що не так.
Але він не хотів казати мені, як я маю зіграти.
Він хотів, щоб я сам це зрозумів.
Зйомки пройшли добре, і фільм сподобався глядачам.
Його номінували на цей... на «Оскара».
- Одинадцять номінацій на «Оскара». - Так, неперевершено.
Неймовірно.
Ми здобули непристойну кількість номінацій.
«АВІАТОР» СКОРСЕЗЕ ЗДОБУВАЄ 11 НОМІНАЦІЙ НА «ОСКАРА»
Усі почали говорити про те, що Марті ще не отримував нагород.
Мартін Скорсезе — американський митець,
який ніколи не здобував «Оскара» як найкращий режисер.
«Таксист», «Скажений бик», «Круті хлопці». Список ще довгий — і жодного «Оскара».
Так, я помітив.
Голлівуд повністю проігнорував «Злі вулиці».
З «Таксистом» було ще гірше. То було геть паскудно.
Нас зі Шрейдером ні разу не номінували. Зі «Скаженим биком» було інакше.
Усі думали, що Марті здобуде нагороду за «Скаженого бика».
Саме тому для вручення й запросили Кінга Відора,
бо той був для Марті наставником.
І переможець — Роберт Редфорд...
Він безліч разів мав отримати нагороду як найкращий режисер.
Його не раз номінували.
Баррі Левінсон за стрічку «Людина дощу».
Кевін Костнер за «Танці з вовками».
«Банди» — то було щось. Бо нам дали 11 номінацій. І в усіх ми пролетіли.
...Роман Поланські.
З «Авіатором» я думав: «Може, цього разу мені дадуть "Оскара"».
Ви з радістю очікуєте церемонії нагородження?
Я б сказав, з хвилюванням.
Визнайте, ця стрічка — грандіозна.
Така стрічка мала б здобути визнання Академії.
Без сумнівів.
Якби вона вийшла зараз, це було б щось дійсно особливе.
То була перша церемонія вручення, яку я відвідав.
Я сидів прямо за ним. Пам'ятаю...
КРІСТОФЕР ДОННЕЛЛІ ДИРЕКТОР
...перемагає Кейт Бланшетт.
Кейт Бланшетт у фільмі «Авіатор».
Тоді Тельма Скунмейкер.
Ця нагорода... вона наполовину твоя, Марті.
«Оскар» за костюми. Перемога в кожній категорії.
І «Оскара» отримує...
Клінт Іствуд за «Крихітку на мільйон».
Як сильно ви прагнете отримати «Оскара» за режисуру?
Особисто я...
Думаю, момент уже втрачено.
Думаю, це через сцени насильства,
але також і через те, що він дуже...
ТЕЛЬМА СКУНМЕЙКЕР КІНОРЕДАКТОРКА
...не любить прості діалоги.
Він не хоче нав'язувати глядачу якусь думку, як це часто роблять у фільмах.
Багато фільмів нав'язують глядачам думку. Він так не робить.
Він хоче, щоб ви відчули все самі.
Відсутність моральної настанови — його фішка.
Він не зацікавлений у тому...
ДЖОДІ ФОСТЕР «ТАКСИСТ», АКТОРКА
...щоб розкрити глядачу мораль історії.
Його фільми позбавлені аналізу. Вони про те,
що ми самі про себе ніколи не зрозуміємо.
Він просто це зображає. Просто каже: «Я так відчуваю.
Зараз я так відчуваю». Він зображає всіх цих персонажів,
а ми маємо розібратися, що й до чого. Скласти все докупи.
«НЬЮ-ЙОРК, НЬЮ-ЙОРК» / 1977 РІК
Пам'ятаю, у стрічці «Нью-Йорк, Нью-Йорк»,
коли ми знімали кінцівку, я вирішив, що вони розійдуться.
Джордж Лукас сказав:
«Ви заробите на десять мільйонів більше, якщо вони залишаться разом».
Він мав рацію.
Ще й як.
Але я не можу сказати: «Ось вам щасливий кінець». Не знаю.
Тож я в Голлівуді, як біла ворона.
Я налаштований інакше.
І як би мені це не подобалося, як би частина мене не прагнула цього,
але такі речі — не моє. Не знаю, якого біса я...
Я роблю те, що роблю.
Уперед, коли будете готові.
Готуйсь і — мотор.
Молодці, діти.
Гаразд.
Добре. Гаразд, добре, гаразд.
Мені дали сценарій — і я загорівся.
То був скажений фільм про гангстерів, «Відступники».
Він про... про інформаторів...
«ЩОДЕННИКИ РОБОТИ АМЕРИКАНСЬКОГО РЕЖИСЕРА» 2005 РІК, РЕЖИСЕР: ДЖОНАС МЕКАС
...знятий на основі подій із життя поліції та кримінального світу Бостона.
Головного гангстера грає Джек Ніколсон.
І він про... Мабуть, він схожий на решту моїх стрічок.
«ВІДСТУПНИКИ» / 2006 РІК
Я багато років знав Джека, але ми ніколи не працювали разом.
Коли я дав йому сценарій, він передзвонив мені й сказав...
Перше, що він сказав мені, це: «Дай мені якусь роль».
І мене осяйнуло, що той персонаж, те, як він був написаний,
він такий: «Я тут бос».
Перше, що спадало на думку: «Він елегантно вдягнений».
Але ні. Ми зробимо інакше.
Хай буде нечупарою.
Що б чоловікові не трапилося до рук, він вигадає, що із цим зробити.
У «Відступниках» присутні моральні конфлікти,
порушується тема довіри й кому можна довіряти, а кому — ні.
Бо США вступили у війну, розв'язану на основі сфабрикованих звинувачень.
ПРОМОВА «ВІСЬ ЗЛА» 2002 РІК
Іракський режим працює над розробкою біологічної...
Я називаю це «моральним епіцентром».
...та ядерної зброї.
Це й стало основою «Відступників». Усі на всіх доносять.
Він передає всю інформацію ФБР.
Авжеж, я розмовляв із ФБР.
Вони знають, хто я?
Персонажам «Казино» вистачало моралі, щоб розуміти, що вони аморальні люди.
Персонажі «Відступників»...
поза межею аморальності.
Ми провели пробний показ у Чикаго.
Він пройшов на ура. Як рок-концерт.
Глядачі сміялися й скрикували у відповідних моментах.
Той вечір був одним із найкращих у моєму житті.
Але тоді втрутилася студія. Їм не сподобалося.
Вони хотіли, щоб хтось із них вижив.
Так.
На їхню думку, Біллі — персонаж Лео, мав вижити.
Марті був категорично проти.
Я сказав: «Навіщо їм, щоб хтось вижив?» Він відповів: «Бо вони хочуть франшизу».
Негоже вийшло. Негоже.
Марті сказав...
ДЖЕЙ КОКС СЦЕНАРИСТ І ДРУГ
...«Ви не хочете, щоб вони помирали. Але, знаєте, коли я прочитав сценарій,
саме це мені найбільше й сподобалося. Що вони всі вмирають. Це круто.
І я подумав: "Я хочу зняти цей фільм". Я, Марті, Марті Скорсезе.
Ви точно хочете, щоб цю стрічку зняв Марті Скорсезе?»
Усі розсміялися. Він переміг і отримав свою кінцівку.
Просто прикінчи вже мене.
Я не думав: «О, ми перемогли. Наше зверху».
Ні. Я був засмучений.
Так, я тебе вб'ю.
Студії ця стрічка геть не сподобалася.
Вони хотіли зняти франшизу. Я все розумію. Розумію. Розумію.
А я не міг цього зробити, я не хотів цього робити —
і вони розсердилися на мене, і через це мені було дуже погано.
Я подумав: «Я більше не зніматиму фільмів для кіностудій».
Але ми здобули кілька номінацій на «Оскара».
Я здивувався, бо той фільм — жорсткий, божевільний та огидний.
Ми стоїмо тут утрьох, бо нам знайоме це прекрасне відчуття,
коли отримуєш «Оскара» за режисуру.
ФРЕНСІС ФОРД КОППОЛА, ДЖОРДЖ ЛУКАС, СТІВЕН СПІЛБЕРГ
Вечір вручення нагороди за «Відступників»...
На сцені стояли Френсіс, Стівен та Джордж Лукас,
з якими він ріс у своїй сфері. Вони оголошували переможця.
Я такий: «Що тут відбувається?»
І нагороду отримує...
Мартін Скорсезе.
Дякую!
Дякую.
Дякую. Дякую.
Дякую. Будь ласка. Дякую.
Там точно моє ім'я?
Дякую вам...
Мене переповнюють емоції. Це велика честь...
Я був дуже здивований, що саме цей фільм здобув таке визнання.
Та була одна проблема: я не заспокоївся.
І... Постукаю по дереву.
Вони такі: «Знову він. Якого...»
За всі ці роки стільки людей бажало мені цього.
До мене постійно підходили незнайомці на вулиці.
Я йду до лікаря чи ще кудись, заходжу в ліфт, і люди кажуть:
«Ви заслужили на "Оскара"». Я прийшов на рентген: «Ви заслужили на "Оскара"»
І... Дякую вам.
Чесно, я не знаю, як це сталося. Не знаю.
Але це сталося.
Коли ви почули своє ім'я,
чи... на думку вам спало слово «нарешті»?
Це гарне запитання.
Це дивно, але я вдячний Богу, що не отримав її раніше,
бо в мене почалася б «зіркова хвороба». Це моя... моя слабина.
Не знаю, чи встояв би я, якби отримав її раніше.
І я радий, що все сталося, як сталося.
Коли я побачив усмішку на обличчі Стівена,
то подумав: «О, ну, знаєте... Зараз щось буде».
Але я радий, радий, що чекав на це так довго. Воно було того варте.
По суті, з «Відступниками»
кіноіндустрія сама прийшла до нього.
Він знімає фільми, щоб залишатися на плаву,
а Лео...
це поєднання таланту і комерційної конкурентоспроможності
дали Марті опору,
якої він раніше не мав.
Такий талант дуже рідко поєднується з популярністю.
Він нічого не боявся. Постійно рухався вперед.
І його нічого не зупиняло.
Ключем до цього стала емоційна основа, яка виникла під час зйомок «Відступників».
Тоді ми вирішили, що хочемо зняти разом ще одну стрічку.
ЛЕОНАДРО ДІ КАПРІО «ОСТРІВ ПРОКЛЯТИХ»
Працювати з цим сценарієм було нелегко,
бо його сюжет сповнений екзистенційності й обертається довкола видінь.
Усе гаразд.
«ОСТРІВ ПРОКЛЯТИХ» / 2010 РІК
Кошмари
проникають у свідомість психічнохворого персонажа,
але глядач не знає про це.
То був божевільний колаж із різноманітних подій
та персонажів, які то з'являються, то зникають.
Скажи, як ти сюди потрапив.
Вони все знали!
До тебе ще не дійшло?
Вони знають про все, що ти задумав. Про твій план.
Це просто гра. І головний гравець... ти.
Ти тут нічого не розслідуєш.
Ти просто пацюк у лабіринті.
Той сценарій добряче полоскотав нам нерви.
Ми не знали, чи передаємо...
реальні події історії, чи все те — плід уяви персонажа.
Чи все це — фантазія?
Ілюзії, які він виснував? Ми геть заплуталися.
Актори відпрацьовували діалог, і ми зрозуміли:
«Хвилинку, ця репліка може мати три різні значення».
І це...
Я...
У мене почалися панічні атаки.
Зберися.
Я не зміг зняти сорочку з вішака й вдягти її на себе.
Я думав, що в мене от-от станеться серцевий напад.
Тоді я сів, і в мене було відчуття, наче...
мені бракує повітря і я не...
І це повторювалося...
ой, безліч разів на день. Я не міг працювати.
Занурення в світ тієї історії мало не довело мене до зриву.
Я хотів вибратися.
Я пам'ятаю його різкі зміни настрою.
Він скидався
на персонажів «Дрібноти пузатої», коли в них над головою з'являлася хмарка.
Я дуже добре його розумію. Під час зйомок ти відірваний від світу.
Ти занурений у власні думки,
зосереджений на одному проєкті, день у день.
У цьому й секрет його майстерності. Він це все проживає.
Приймає весь той біль, і... близько до серця.
Одразу бачиш, що він поринає у фільм із головою.
Він відчуває справжні переживання, як актор.
Я бачив фото з ним зі знімальних майданчиків «Крутих хлопців» і «Казино»,
де він одягнутий, як гангстер.
Бачив його фото зі знімального майданчика «Аліси».
Там він у ковбойській сорочці.
І так мало не з кожним фільмом.
Він налаштовується на хвилю стрічки, а це небезпечно.
Дуже небезпечно.
Зйомки «Острова» чомусь зачепили мене глибше.
Не знаю, хороший це фільм чи ні. Але він мене зачепив.
І, можливо... події з мого особистого життя також зіграли в цьому свою роль.
Люди хворіють.
Діти ростуть. Ти старієш.
З'являються певні обов'язки, над якими раніше не замислювався.
І коли це все накладається...
Ну, знаєте...
Вас охоплює страх.
Тож це залишило свій слід.
Зрештою я вибрався з того стану.
Зрештою я з нього вибрався.
- Як ви це зробили? - Завершили фільм.
Я вже не вперше працював із ним,
тож не сприймав це близько до серця.
Але, так, він був...
Під час зйомок того фільму він був у жахливому гуморі,
а потім, під час роботи над «Вовком із Волл-стріт», — у прекрасному.
Один, два...
«ВОВК ІЗ ВОЛЛ-СТРІТ» / 2013 РІК
...три.
Мене звуть Джордан Белфорт.
Не його.
Мене. Так краще.
Нам уперше випала нагода
зняти масштабну стрічку про розпусту й ненаситність.
У ті часи, кінець 1980-х – початок 1990-х, Волл-стріт
скидалася карикатуру Римської імперії.
Наче Калігула народився в наш час.
Цей фільм про людей,
для яких життя обертається довкола капіталізму і грошей.
За гроші не просто можна купити краще життя,
кращу їжу, кращі тачки й кращих краль.
Вони роблять вас кращою людиною.
Він був реальною людиною.
Він показує вам свій будинок,
виходить зі склянкою апельсинового соку в руці.
Я приймаю метаквалон по 10–15 разів на день. Від «болю в спині».
Він спитав: «Що мені робити із соком?»
Я кажу: «Викинь».
«Чхав ти на той сік».
Ми презентували його в усіх можливих студіях.
Ніхто не погоджувався на версію, яку хотіли зняти Марті та Лео.
Кожен знаходив якусь відмазку.
Думаю, причиною стали...
ну, знаєте, деякі кадри,
але усі дивилися на нас, як на божевільних.
Але Лео вдалося знайти для нас незалежне фінансування.
І таким чином ми уникнули тяганини...
з великими студіями,
із директорами, яких із самого початку все не влаштовує.
Я сказав: «Нам дають можливість зробити те, що ми хочемо.
Треба нею скористатися». Він такий: «Ще б пак, малий. Так.
Ризикнімо».
- Ви можете навести приклад? - Ну...
Так, ну, вступна сцена.
Там, ну, цей... Жіночі сідниці, і...
Я втягую кокаїн, і я...
- О, так. Подобається? - Так.
Ми хотіли розширити межі майже до грані абсурдності.
Приходиш на роботу —
і бачиш мавпу на роликах
чи голий парад — довкола витало безумство.
Там панувало божевілля, хаос, розваги й розпуста.
Господи боже!
Рокі, відвали.
Кожен з акторів
старався переплюнути своїх колег.
Раптом чуєш: «Кажуть, Джона у своїй сцені проковтнув золоту рибку».
І хтось такий: «Серйозно?»
А тоді бачиш, як у нього забігали очі. «Я втну щось божевільніше».
Скальп!
Відчувалася повна вседозволеність.
Якось Лео заходить і каже Марті:
«Пам'ятаєш, як Джордан Белфорт розповідав,
як повія якось встромила свічку йому в зад?»
І я такий: «О, весело. Дуже весело. Овва! Так».
А тоді до мене дійшло, що він дійсно хоче це зняти.
Це Лео, і я наводжу камеру на його зад зі свічкою.
Усі такі...
...за камерою. Цілісінький день.
Стривай, де ти їстимеш суші?
Коли ми знімали «Вовка», йому було 70.
І, бувало, ми працювали по 20 годин на добу.
Він не зупинявся, сміявся від душі і був такий вільний.
Він із запалом підходить до того, як подати сцену,
чи до зміни напрямку фільму.
Я такий: «Пропоную змінити всю сцену».
Він такий: «Гаразд, спробуймо».
Він та Лео — неймовірна суміш,
але я ні на мить не почувалася третьою зайвою.
Пам'ятаю довгий епізод, який ми переписали за ніч до зйомок.
Я, Лео та Марті зайшли в кабінет і...
такі: «Завтра ми знімаємо сцену,
де моя героїня заходить і каже, що хоче розлучення, і...
вона якась... Тут чогось бракує. Вона просто заходить,
просить розлучення, а тоді просто зникає з фільму».
Ми повиймали книжки і так далі. І...
«А що як зробити так?» Ми займалися цим до 3:00 ранку.
За оригінальним сценарієм, я, здається,
мала зайти, покласти папери на розлучення й сказати: «Я хочу розлучитися».
Якось так. Та в остаточному варіанті
ми...
О боже! О, боже.
О боже.
Джордан та Наомі — в ліжку.
Вони займаються сексом, та все якось дивно.
О, сонечко.
Це було щось. О боже.
Вони закінчують, і вона відчуває до нього ненависть.
Це був наш останній раз.
Сонечко, що ти таке кажеш?
Я кажу, що це був наш останній секс. Я...
Вона така: «Я хочу розлучитися». А він такий: «Що?»
І в них починається несамовита сварка.
Ось що я тобі скажу. Ти, бляха, не забереш у мене дітей...
- Заберу, Джордане. - ...зла ти, довбана шльондро.
Пішла ти, довбане стерво!
Були речі, які ми не побоялися показати у фільмі, включно з домашнім насильством.
Усі нас від цього відговорювали.
Ні, він упаде на саме дно.
Як у реальному житті. Вона йому перешкоджає — і він її б'є.
Геть свої кляті ручиська!
Серденько, татко візьме тебе прокататися, гаразд?
Він осатанілий від кокаїну. Вибігає, хапає нашу доньку.
Бере її на руки, а я біжу за ним.
Бляха...
Я стукаю у вікно...
і він заводить двигун.
Я беру лом і розбиваю шибу.
Господи!
Господи! Допоможіть! Витягніть дитину!
Скайлер!
Тож остаточна версія трішки відрізнялася
від того, що планувалося спочатку.
І це все сталося за ніч до зйомок.
Це просто... Так, божевілля якесь.
Вона ціла? Вона ціла?
Йому вдалося зобразити тих персонажів,
достовірно передаючи темну сторону людської натури.
Марті вважає, що ця сторона є в кожного з нас.
Але він не засуджує інших.
І він не боїться досліджувати цю темну сторону.
ЧИ «ВОВК ІЗ ВОЛЛ-СТРІТ» — ПРОПАГАНДА ЗЛОЧИННОСТІ? ТАК.
НЕЗРІЛИЙ, ЖОНОНЕНАВИСНИК
«ВОВК ІЗ ВОЛЛ-СТРІТ» — ІСТОРІЯ ПРО ПОКИДЬКА, ПЕРЕКАЗАНА ПОКИДЬКОМ
Він і мав бути провокативний. Вибачте, але що є, то є. Такий був задум.
Бо всі ми думаємо лише про те, як розбагатіти.
Бо така наша натура. Ми можемо стати такими.
Ми мусимо прийняти, що людська натура
жадає забрати те, що має ближній, а не поділитися з ним.
І головний етап — гроші з кишені клієнта потрапляють у твою власну.
Так, але якщо водночас допомогти й клієнтові заробити,
то виграють усі. Чи не так?
Ні.
Проблема полягає в гламурності життя, де можна все,
бо ти вмієш розводити людей на гроші.
Але тут справа не в грошах. І не в сексі.
Йдеться не про те, чого хоче жінка, а про те, чого хоче чоловік, і його владу.
Усе обертається довкола влади. Завжди.
Суперечки довкола «Вовка із Волл-стріт» розгорілися
в епоху соцмереж.
Нові коментарі з'являлися щохвилини.
Але коли фільм нарешті вийшов...
МАРК ГАРРІС ПИСЬМЕННИК ТА ЖУРНАЛІСТ
...коли його показали, багато людей пішло подивитися.
Вони із жахливою непристойністю ставилися до грошей
і поводилися з іншими людьми.
Цей фільм і має бути такий. Він має відображати цей душевний стан.
- Ми хотіли... - Лео!
- ...зобразити... - Лео!
...ну, цей, нашу нинішню культуру.
БАНКРУТСТВО AIG ТА LEHMAN ВРАЖАЄ СВІТОВИЙ РИНОК
Але «Вовк із Волл-стріт» став великим хітом.
Так, це правда. Так.
Ми зрозуміли, наскільки кепська була ситуація.
І просто спостерігали за розвитком подій.
Багато хто з тих, хто зруйнував нашу економіку, зрештою заробив на цьому.
Космічні суми!
Невдовзі після виходу фільму ми з Лео мали полетіти в Париж.
Молодь проходила повз нього, роблячи той рух Макконагі.
Ми були в шоці.
Стрічка стала дуже популярною у Франції. Вона там принесла Лео найбільшу славу.
Подумайте. Більшу, ніж «Титанік»,
більшу, ніж «Початок», які принесли велетенські касові збори.
У плані касових зборів він став найуспішнішим фільмом Марті.
«Вовк із Волл-стріт» — це...
представники мого покоління й гадки не мають, хто він такий,
але якщо ви скажете, що він режисер «Вовка з Волл-стріт»,
«А, режисер "Вовка з Волл-стріт"».
Якось так. У той час ситуація набрала обертів.
Прошу привітати Мартіна Скорсезе.
Насолоджуйтеся.
Зазвичай він не любить бути в центрі уваги.
Ми перестали виходити в ресторани, бо до нас постійно хтось підходив,
просто посеред вечері.
Але якось ми з ним вийшли погуляти.
Просто йшли собі вулицею, купили піцу,
і я ніколи не забуду той день. То була найяскравіша мить у моєму житті.
Я завжди пам'ятатиму, як ми просто сиділи вдвох.
Їли піцу. Ніхто нас не турбував.
Я зробила йому фото в капелюшку. Було круто.
Але, так, йому ніде не давали спокою,
тож він їздив із дому на роботу — і назад.
Він постійно зайнятий.
Ніколи не сидить без діла.
Навіть коли він каже, що нічого не робить, це неправда.
- Я зараз не можу. - Це займе кілька хвилин, лише...
Це перший ескіз кадрів, у загальних рисах.
Внесемо поправки, додамо деталі й доопрацюємо.
Він працює над неймовірною кількістю стрічок.
Із режисерами, які йому подобаються і яким він хоче допомогти, друзям.
У нас ще зо 20–40 проєктів, у яких Марті бере участь як продюсер,
виконавчий продюсер.
А це цікаво.
А ще є Фонд кіно.
Ще не було фільму, на захист якого він би не став.
Він постійно думає про те, який ще фільм треба відреставрувати,
і для нього це не робота. Це його друга сутність.
Мартін урятував стрічки Павелла і Прессбургера.
Він повністю віддав себе цій справі. І досі це робить.
Станом на зараз фонд кіно відновив щонайменше 900 стрічок.
Є ще проєкт «Світове кіно».
Це схожа організація, тільки там займаються фільмами з усього світу,
фільмами, які інакше немає можливості
відреставрувати, зберегти і так далі.
Уявіть
втрачені картини, які просто зникли, бо за ними ніхто не доглядав.
Ніхто не повісив їх на стіну. Вони просто зникли назавжди.
Це справа всього його життя, як і зйомки кіно, щоб
наступне покоління розуміло,
наскільки важливою формою мистецтва є кіно.
Треба все узгодити із помічником Джорджа Лукаса.
Щодо Фонду кіно,
Ми займаємося художніми фільмами, документалками.
Зараз ми працюємо над рекламними роликами. Подорожуємо.
А! Той стоматолог.
- Ви ж його обожнюєте. - Він мені подобається. Приємний такий.
Це єдине місце, де я можу відпочити.
Будь ласка, почистіть мені канал.
Серйозно, сидиш і нічого не робиш. Коли тобі чистять канал, ти сидиш...
Вам дають знеболювальне і так далі. Неприємно, звісно. Зате...
Цілі півтори години ви...
Усе. Я пішов.
Коли я тільки-но стала асистенткою Марті,
він людина темпераментна. Іноді йому вривався терпець.
Бувало, ви так сердилися під час зйомок фільму,
- що могли розтрощити телефон. - Це дає полегшення.
Як ви це робите? Просто жбурляєте їх?
Колись я часто до цього вдавався, бо...
Але тоді це було безглуздо, бо ті телефони були мені потрібні.
Якщо чесно.
Бувало геть невесело,
особливо вранці, коли авто не приїжджало вчасно і він спізнювався, і...
Ну, знаєте, ситуація ставала... Ситуація ставала дуже напруженою.
Та все змінилося,
коли ми працювали над «Життям у матеріальному світі».
Усі кажуть, що серед учасників «Бітлз» я змінився найбільше.
Але в цьому, на мою думку, й суть життя.
Суть у тому...
якщо ви не досягли стану пізнання Бога, то мусите змінитися, бо...
Я дізнався про медитацію під час зйомок фільму про Джорджа Гаррісона.
Зробити крок назад і втамувати злість.
Втамувати її. Вона нікуди не дінеться,
але можна навчитися не виплескувати її.
Сказати: «Гаразд. Тоді зробимо так». Розумієте?
І ключ до цього, звісно, — любов.
- Погляньте, він як курча. - Як гекон.
Ми з Кейті та Франческою
кожна маємо іншого тата.
Через те, на якому етапі його життя ми з'явилися на світ.
Коли я була маленька, він носив бороду.
Велику, страшну бороду й буй...
Коли він сердився, то погладжував брови, типу: «Зараз я вам покажу».
І він досі так робить. Гнів живить його мотивацію.
Але зараз ми...
СЕРАФІНА, ОНУКА
...більше відчуваємо його присутність.
Забери ці сердечка геть.
То я тільки...
- Так. - Ось так. Готово.
Він старається, наприклад, коли ми вечеряємо разом,
не блукати думками деінде.
І наші сімейні вечері для нас дуже важливі.
Мамо! Треба швиденько тебе сховати.
- Ні, не ховай. Дай її їй. - Ховайся в шафу.
І ми йшли у вітальню.
Сиділи собі там годинами,
дивилися фільм чи розмовляли. Проводили час разом.
Хочете стати вампіром?
Можливо, я приречений ним стати.
Чуєш?
Ой!
Гнів може вас поглинути. І він поглинав мене, довгі роки. Так.
Так. Я... Я дивом вибрався з того стану. Я не міг ужитися сам із собою.
Тож якщо хочете жити, треба вміти вживатися з собою.
З віком він став набагато спокійнішим.
Але...
він дуже хвилюється за мене.
І, гадаю, він часто хвилюється
через маму.
Я вже піду спати. Добраніч, люба.
Мало хто знає про мамину хворобу.
Їй діагностували хворобу Паркінсона, коли їй було, здається, 30.
Тож вона досить рано захворіла.
То було ще до знайомства з татом.
Ти була неподалік від офісу, так?
А тоді ти якось, здається, сказала, що надіслала мені...
якось не хочеться називати це листом від шанувальниці...
Але це ж і так очевидно.
Ти...
бігав за мною по всьому офісу.
Я ні за ким не бігав. Ні. Чесно.
Це ти постійно з'являлася поруч.
Я просто знімав фільм.
Ми тут фільми знімаємо.
Люди бачать...
Вони дивляться на нього — і бачать його фільми,
бачать нагороди і так далі, але...
моя мама — важлива частина його життя.
Ще раз.
Коли я була маленька, хвороба не прогресувала.
Та з часом її стан дуже погіршився.
Вона не могла ходити.
Бували випадки, коли він був на знімальному майданчику і...
вона падала. Тоді йому доводилося зупиняти зйомки і їхати в лікарню.
POUR MA GRANDE PIVOINE РЕЖИСЕРКА: ФРАНЧЕСКА СКОРСЕЗЕ
Він не знав, куди себе подіти.
Вони дуже близькі.
Що тобі подати?
Я хотіла...
Що?
Я... ка...
Календар?
Каталог.
- А, каталог. - Так.
Але... Він у цій кімнаті?
Бачити ту кляту хворобу дуже важко.
Але... він цього не показує.
Він дуже спокійно це все сприймає.
Думаю, без перебільшень можна сказати,
що якби не все те, що Марті довелося пережити в минулому,
зараз він не зміг би так присвячувати себе рідним.
Він зрозумів... що митець може бути егоїстом у своїй творчості,
та це не означає, що таким треба бути й в особистому житті.
Після «Останньої спокуси Христа» я мусив зануритися глибше.
Я прочитав «Мовчання» у вересні 1989 року і подумав: «Я маю це зняти».
«МОВЧАННЯ» СЮСАКУ ЕНДО
Ця книга ставить під сумнів ідею того, у чому полягає суть революційного...
розуміння християнства.
Там описані реальні події, що відбулися на Півдні Японії в XVII столітті.
Тоді там панувало серйозне протистояння між католицькими місіонерами
та урядом Японії.
Що зрештою закінчилося мученицькою смертю 35 000 людей.
Але місіонера Родріґеса спіткала інша доля.
ЕНДРЮ ҐАРФІЛД РОДРІҐЕС
Мені було цікаво,
як сталося, що деякі головні місіонери, які туди прибули, відступилися.
Тобто зреклися своєї релігії.
Якщо ти не відступишся, вони вішатимуть в'язнів над ямою,
доки ти не передумаєш.
Життя покидатиме їх, крапля за краплею.
У «Мовчанні» більш ніж у будь-якому іншому фільмі,
підіймається питання того...
АРІ АСТЕР КІНОРЕЖИСЕР
...що справді означає бути християнином.
Ми не зможемо врятувати їх, доки ти не відступишся.
Наш головний персонаж дуже нахабний,
він стверджує, що ніколи не відступиться.
Але він робить це заради порятунку інших.
Єдиний вчинок за весь фільм, яким цей персонаж нагадує Христа, —
це його зречення.
Гадаю, він усвідомлює глибину того, про що його просить Христос.
Він просить його... стати тим, ким він стане.
Це історія про людину, яка до кінця оповіді
зрікається християнства, яке сам же проповідує.
І пішовши на цей крок, він по-справжньому пізнає християнство.
Пізнає його суть.
Йдеться також і про приборкання гордині, чи не так?
О, смиренність тут провідний мотив.
- Це... Навчитися смиренності. - Так.
У цьому й краса цієї історії.
Як на мене, один із найвизначніших елементів цієї стрічки — епілог.
Там розкриваються відносини
між священником і негідником Кітідзіро.
Він робить жахливі речі. Він зрадник. До того ж егоїст.
Він постійно поводиться однаково.
Постійно хоче бути одним із них, бути християнином,
а тоді доносить на всіх, включно зі священником.
Цей персонаж дещо нагадує Джоні Боя, правда?
Так. Джоні Бой — також Юда.
Кітідзіро, Джоні Бой.
- Він грішник. - Так.
Простіть мені за те, що я такий слабкий.
Гадаю, Марті асоціює себе з Кітідзіро
більше, ніж з будь-яким іншим персонажем фільму.
Отче, допоможіть мені. Очистіть від гріха.
Ісус сказав:
«Чому я мав би бути серед первосвященників? З ними все добре.
Я потрібен грішникам».
«ЗЛІ ВУЛИЦІ» / 1973 РІК
Цей мотив повторюється в «Злих вулицях», у «Скаженому бику».
«СКАЖЕНИЙ БИК» / 1980 РІК
У «Крутих хлопцях».
І, гадаю, він сягає апогею в «Мовчанні»,
де пропащий персонаж викликає співчуття.
Вчителем там насправді є Кітідзіро.
Бо наприкінці...
через нього Ісус
учить Родріґеса, що насправді є любов, прощення та співчуття.
Ви й досі вважаєте себе християнином?
Так, вважаю.
Я вважаю себе християнином, так.
Мені довелося відмовитися від віри, знайти, відмовитися знову, шукати її,
а тоді зрештою знайти в ній розраду.
Гадаю, всі ми маємо сумніви, страхи...
Але для того, щоб осягнути свою віру, життя не вистачить.
Тож насправді це...
Як ходити по кімнаті, намагаючись знайти щось навпомацки... в темряві.
Ви можете лише наблизитися до мети.
«ІРЛАНДЕЦЬ» / 2019 РІК
Для мене в його фільмах дедалі більше помітне відлуння минулого.
Особливо в «Ірландці».
Востаннє до «Ірландця» ми з Де Ніро працювали разом у «Казино». Це було давно.
Але «Казино» був останнім фільмом того типу. «Ірландець» — геть інший.
Хоч в обох стрічках зображене однакове середовище.
Чорт. Трясця.
Він інакший.
Марті шукає матеріали, які дозволять йому вкласти всю душу,
і це видно в стрічці «Ірландець»,
де... мафіозі-аутсайдер іде на пенсію й от-от попрощається із життям.
Найбільше зачіпають кадри, де Боб бачить, що діти відвернулися від нього.
ЗАЧИНЕНО ЗВЕРНІТЬСЯ В СУСІДНЄ ВІКОНЦЕ
Пеґґі! Я хотів поговорити. Пе...
Це ціна, яку він заплатив за тупе й марнославне життя,
яким він, на його думку, жив.
І ми бачимо наслідки.
Боб Де Ніро залишається сам-один у будинку престарілих.
ТЕЛЬМА СКУНМЕЙКЕР «ІРЛАНДЕЦЬ», КІНОРЕДАКТОРКА
Він навіть не знає, коли святкують Різдво. Він одинокий.
Так він розплачується за минуле.
- Милість Його — вічна. - Милість Його — вічна.
Гаразд, Френку. Я ще навідаюся до вас. Гаразд?
Найближчим часом. Може, після Різдва.
- А, гаразд. - Хай поблагословить вас Господь.
І вас також. Дякую.
А вже Різдво?
Майже.
Я однаково залишуся тут.
Коли Боб уперше дав мені ту книгу, то не витримав і розплакався.
Усі ми старіємо. Ось про що вона.
Я сказав...
З усім тим, що пережили персонажі,
зрештою доведеться зіткнутися всім нам.
З тим, що ми не вічні.
Дивлячись «Ірландця»,
я не міг не проводити паралель.
Усі ці неймовірні люди,
які стільки років пропрацювали разом.
Усе те, що ми зняли разом... Я відчуваю велику вдячність за те, що ми...
Якщо задуматися,
ми були двома хлопчаками, які були далекими знайомими.
Аж раптом сталося все це.
І це щось... дивовижне.
Марті по-справжньому відданий тому... що робить.
І так буде завжди. Дай йому, Боже, здоров'я.
Хороших режисерів є чимало,
але я думаю, що він займався б цим навіть якби йому не платили.
Він знімав би кіно, незважаючи ні на що.
Кіно поглинуло його в ранньому віці й залишилося з ним назавжди.
«УБИВЦІ КВІТКОВОЇ ПОВНІ» ПІДГОТОВКА ДО ЗЙОМОК
Чи не здається вам, що тепер, коли кожен фільм має інший...
Ви не можете віддаватися кожному фільму...
однаковою мірою, бо так можна...
- Мій лікар теж мені так сказав. - ...душу Богові віддати.
Лікар Кляйн, так. Він сказав мені це 20 років тому.
Він сказав: «Марті, так не можна. Одного разу ти не витримаєш».
Їдьте за дроном. Усі разом.
ЗНІМАЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК «ВБИВЦІ КВІТКОВОЇ ПОВНІ»
Мені дуже важко існувати без режисури
чи створення нового фільму протягом тривалого періоду.
Три, тоді... два, один, а тоді два — і готово.
Так. Ні, все було чудово.
Куди? З того самого місця?
Почнемо з «Ернест Беркгарт...»?
Авжеж. Так. Добре.
Що відбувається?
- Готові? - Камери готові.
Гаразд, і — мотор!
ПАН СКОРСЕЗЕ
Переклад субтитрів: Анастасія Хома