A 70-ES, 80-AS ÉVEKBEN EGY RÓMAI HAMISÍTÓ
RENDKÍVÜLI ALAKOK, HATALOM ÉS TITKOK KÖZELÉBE KERÜLT.
EZ AZ Ő TÖRTÉNETE.
VAGYIS ANNAK EGY LEHETSÉGES VÁLTOZATA.
A halálom napján úgy volt, hogy találkozunk.
De már nem értem oda.
Nem így kellett volna végződnie.
Azt mondják, a halálunkkor lepereg előttünk az életünk.
Hát, én szart se láttam.
Szabad akartam lenni,
de óriási árat fizettem érte.
Ne!
Mert a kérdés mindig ugyanaz.
Mire vagy hajlandó azért,
hogy elérd, amit akarsz?
DUCHESSA-TÓ, HÁROM ÉVVEL KORÁBBAN
Gyerekként mindig velünk, hármunkkal volt a baj
a falunkban, ahol felnőttünk.
De ki akar olyan helyen élni, ami ráfér egy kis vászonra?
Én aztán nem.
Srácok, én mondom.
Már most elkéstem. De nagyon.
Akkor megvárhatod, amíg végzek.
- Ide nem festesz semmit? - De, ködöt.
- Ahogy 30 éve mindig. - És?
Már kurvára unom, hogy ködöt fessek, tudod?
Hadd fessem le a falunkat!
Ennyire rohansz az acélgyárba?
Fiúk, ez egy fontos mise. A püspök is eljön.
- Á, a püspök! Akkor ezért rohansz. - Igen. Persze.
Na jó, én megyek. Úgyis az enyém a kocsi.
Mégis itt könyörgök!
- Mi nem megyünk? - De. Menjünk!
Eljutunk a tragacsoddal Rómáig, vagy lerohad?
- Eljutunk hát. - Tényleg?
Szeplőtelen még sosem hagyott cserben.
És akár tetszik, akár nem, tertium non datur.
- Mit mondott? - Honnan a faszból tudjam?
Ki állítana meg minket?
- Ki állítana meg minket? - Gyerünk!
Taposs bele!
Egy pap, egy melós és egy művész Rómába megy.
Mintha valaki egy viccbe kezdene bele.
Viszont mi történelmet készültünk írni.
Ezt a putrit!
Róma kész kavalkád volt.
Pápák, püspökök, művészek, bűnözők, politikusok, komcsik, fasiszták.
Volt ott minden.
És ott voltam én.
Róma legjobb festőjévé akartam válni.
Nem volt akkora vászon, amire ez a város ráfért volna.
Emlékszem, eleinte hány embernek szereztem örömöt a képeimmel.
Hölgyem?
De emlékszem az éhségre
és a hidegre is.
Lerajzolom. Jöjjön csak!
- Hé, haver! - Hagyj másnak is!
- Mi a fasz? - Jut neked elég.
Ne legyél önző! Nekem is ennem kell. Ülj le!
Ahogy az utcán heverő holttestekre és a bombákra is.
De mit törődtem én ezekkel?
Tudtam, hogy Róma egyszer rám talál majd.
- Helló! - Szia!
Menjünk el hozzám!
Ebben a városban csak egy kis türelem kellett.
Tudtam, hogy előbb-utóbb része leszek a kavalkádnak.
Kié ez a ház?
Mindenki csak Művésznek hívja.
Ezt nevezik művésznek? Az igen!
Ő az.
Aki ott ül beállva a díványon.
EGY HAMISÍTÓ ÉLETE
Donata, hideg van.
Hé!
Megfagyok.
Hideg van. Feküdj be az ágyba!
Rómában mindig olyan hideg van!
Ha tudnád, milyen hideg van a falumban!
Donata, szerelmem, gyere ide!
Életem!
Ne készítsd ki magad ennyire mindig!
Itt vagyok.
- Mit vettél még be? - Ez mind az övé?
Itt minden az övé.
Képzeld, mennyit kaszálna, ha tudna festeni!
- Értesz a festészethez? - Művész vagyok.
Én műkereskedő.
Megmutathatom pár munkámat.
Ha jobb vagy nála, szakíthatok rá időt.
Hogy szignózod a műveidet?
Toni della Duchessa.
De i-vel írom a Tonit.
Nem úgy, mint az a nyikhaj Little Tony.
Vagy Tony Curtis. Vagy Tony Renis.
- Adhatok egy tanácsot? - Persze.
I-vel vagy anélkül, ez a név nem lesz jó.
Kicsit sem kapós.
Meggyőztél. Holnap megváltoztatom.
Jó, és?
Megmutatod a műveidet, vagy sem?
- És, hol a kocsid? - A kocsim?
Ne sértegess!
Róma legjobb járgányán viszlek el. Gyere!
- Mi az a hajadban? - Nem tudom. Mi az?
- Van benne valami fura. - Vedd ki!
Szóval valaki más legjobb járgányán.
Tolvaj vagy, vagy művész?
Mit számít az?
Te aztán mindig gyorsan visszavágsz!
A többiek a lassúak. Ugorj fel!
- És hova? - Gyere már!
- De hova? Várj! - Gyere!
- Várj! - Így!
- Fogsz? Vagy lelöksz? - Igen.
- Foglak. - Nyugi!
Lassíts, Toni, i-vel!
Bocs! Nem tudom, mit mondjak.
Biztos szabadnapot vett ki a takarítónőm.
- Hogyne. - Tényleg.
Nézd, Toni, mit is mondhatnék?
Ezt nem lehet eladni. Senki sem keres ilyesmit.
Most a szimbolikus, absztrakt, konceptuális stílus megy.
Ezek viszont inkább figuratív alkotások.
Mi az? Most megsértődtél?
Azt hitted, majd jól fogadom?
Azért tehetséges vagy.
Az anatómiához nagyon értesz.
- Ez az, aktok. Akt… - Aktok.
Csak ne legyenek túl szokványosak!
Tényleg?
Van valami eredeti aktképed?
Hogy érted? Kockás, mint Picasso művei?
Az tetszene, mi?
- Nem. - Tényleg?
Eleinte tetszett, de kommersz lett.
- Tényleg? - Tetszel nekem.
- Kezdhetném a te aktoddal? - Nem te kérdezed először.
- De mindig nemet mondtam. - Igen? Mert rám vártál?
- Toni della Duchessára? - Igen.
Ha maradsz holnapig, megtudhatod az új nevemet.
Én vaníliásat kérek.
Vaníliakrémes croissant-t!
Vagy egy brióst.
Mondtam, hogy inkább vagy tolvaj, mint művész.
Ezt hol szerezted?
Bernini önarcképét.
Hogy jutottál hozzá?
Az másolat.
- Másolat? - Másolat.
Tökéletes. Hol találtad?
Találtam? Én festettem.
Igen.
- Nem hiszek neked. - A te dolgod.
- Jó. Hol láttad az eredetit? - Ebben a könyvben.
Nem hiszel nekem?
Toni, ezt nézd!
- Ezt is le tudod másolni? - Ezt?
- Nézd meg! Nem hiszem… - Az eredetinél is eredetibb lesz.
Mindig is könnyen ment a másolás.
Ez gyerekjáték.
Olyan egyszerűek a vonalai! Az ecsetkezelés kicsit egyedibb.
Mi ez?
Ha sikerül, gyere el hozzám!
Mindig azonnal tudtam, ha épp megváltozott az életem.
A nyakamon éreztem. Mintha viszketett volna.
Fura egy érzés.
Minden alkalommal.
Gyere be!
A gond csak az volt, hogy nem egyedül az enyém változott meg.
Ez te vagy?
Nem.
- Meg se ölelsz? - Nem hát.
- Komolyan? - Nem. Húzz el innen!
- De ocsmány vagy! - Még te beszélsz?
Eljöttem az acélgyárból.
- Most, hogy van egy elegáns kabátod? - Azért kell, hogy elvegyüljek.
Kit érdekeltél te valaha? Minek kell elvegyülnöd?
Mit akarsz mondani?
Emlékszel, hányszor dumáltunk arról, hogy majd jól odacsapunk a fejeseknek?
- Sok baromságunk volt. - Nekem nem volt az.
A magamfajta egyedül a Vörös Brigádoknál érhet el változást.
- És te is. - Én nem állok be sehova.
- Tudom. - Akkor ne akarj beszervezni!
Viszont
segítség kéne.
Van egy széf, rajta a neveddel.
Otthon bármilyen kétkezi munkát elvállaltam, hogy boldoguljak.
Gyerünk! Menj be!
Mi ez? Fegyverbolt?
Hé! Mi a faszt csinálsz? Ott van a széf.
Fabione már gyerekkorunk óta mindig belerángatott a szarságaiba.
De hogy mondhattam volna nemet?
Állj! Kezeket fel!
Mit csináltok?
Ne mozduljatok! Kezeket…
Toni, gyerünk! Siess!
Kifelé! Toni, kifelé!
Elment az eszetek?
Maradj veszteg!
Nézd azt a vaságyat!
Igen, az egy vaságy.
Azért alszom azon, mert az a 19. századi ágy kikészít.
Kikészít a kényelem?
Akkor aludj a földön!
- Vittorio! - Tudom. Egy pillanat.
- Azt mondtad, semmiség. - Azt ő mondta.
Attól, hogy anyám nővér volt, nem vagyok orvos.
- Részletkérdés, Vittorio. - Igen, az. Mik azok?
Fabione új barátainak a holmija.
A puskákat elviszem. És a pisztolyokat is. De kettő a tiéd.
Uramisten!
És a széfben talált pénz fele is a tiéd.
Megtarthatod a pénzt.
Nekem adod? Az ügyért?
Nem.
Mert az ügy nem tesz ételt az asztalodra.
- Hé! - Várj!
- Vágd el! - Vágjam el?
- Ennyi? - Igen.
Tőlem aztán. Vérezz csak el! Tessék.
Mondtam, hogy nem…
Kérem a gézt.
Abszurd egy helyzet.
Egy lyukkal a karodon állítasz be. Egy táskányi fegyverrel.
Mi nem ilyenek vagyunk. Ti…
Ministránsok voltunk. Otthon ministránsok voltunk.
Eleget prédikáltál?
Nem, még nem. Nem.
Mit csinálsz ma reggel?
- Hé! - Hallottam.
- Dolgom van. - „Dolgom van.”
- Vittorio, ideadnád az ollót? - Nem.
Halkítsd le ezt a szart!
Ez az?
A mindenit! Nem semmi hely.
Az ilyen helyek mintha fojtogatnának.
- Aprónak érzem magam tőlük. Te nem? - Én nem, Vittorio.
Ilyenkor azon agyalok, hogy lehetne az enyém.
És neked is ezt kéne tenned.
- Itt állj meg! - Itt?
És hogy ismerted meg ezt a műkereskedőt?
- Elég bensőséges módon. - Hát persze. Gratulálok.
Megdugtam.
Értettem.
Nem, nem értetted.
- Ne! Így betöröd az ablakot. - Ez dupla üveg.
- Hagyjál! - Ha nem ő az, megyek.
Dona!
- Nicsak! Hát te élsz! - Nézd, mit hoztam!
Menj csak, Vittorio! A barátocskámmal majd megoldjuk.
- Bemutatsz… - Kösz a fuvart!
Hé!
Te meg mit… Tedd el!
- Jó, ugye? A szignó is rajta van. - Arra!
- Mi? - Arra van az ajtó. Gyertek be!
- Szia, Vittorio! - Ne, várj!
- Menj, kérlek! - Illene bemutatnod neki.
Nem állítok be egy pappal. Az fura lenne.
Pontosan ugyanolyan.
Tökéletes.
Még a szignó is stimmel.
Hé!
- Mit akarsz? - Hát itt állok.
- Ő Vittorio atya. - Örvendek.
- A fuvarosom.
- Rendesen! - Jó…
- Örvendek, Donata! - Vittorio atya.
Hé!
Na?
- Mi az? - Pontosan tudod.
- Nem. - Neked ez tilos.
Én csak…
Na, én megyek. Elkések a miséről. Sziasztok!
- Szia! - Jó fiú.
Menj gyónni!
Hogy csináljuk? Egyelőre csak előleget adok, jó?
Mennyire… Mennyire gondoltál?
Nem vagyok a piac szakértője, de…
Nézd, ez az eladási ár 10%-a.
300 000 líra?
- Azt mondod, hárommilliót ér? - Legalább annyit.
Akkor ünnepeljünk!
Elviszlek táncolni.
Jó táncos vagy?
A legjobb.
Megfordul, és ott áll egy hatalmas medve.
Egy még az előzőnél is nagyobb.
- Egy óriási jegesmedve. - Ne!
Így szól: „Ugye nem vadászni jöttél?”
Hé!
Leléptél a dalunk közepén.
Emberek, ő Toni.
Toni, Balbo.
Balbo, Toni.
Helló! Hozok egy széket.
Toni művész.
Egy művész, akit mostanság ismertem meg.
Toni hamisító.
Egy hamisító.
A mindenit!
És…
Balbo pedig ékszereket szerez nekem.
Nyakláncokat, gyűrűket…
Jó árat ad. Sosem kérdezem, honnan vannak.
És ma este van nálad nyaklánc vagy gyűrű?
- Szeretném megajándékozni a barátnőmet. - Tényleg?
Hé, Maflás, mink van ma este? Van eljegyzési gyűrűnk?
Megnézem.
Maflás egy igazi atléta.
Kalapácsvető. Neked az megy?
Nem. Mi az a kalapácsvetés?
Tessék.
Ez a két szépség maradt.
Mindkettőt kérem.
Micsoda nagymenő!
- A kettő együtt megér… - Hárommilliót.
- Mi a baj? - Toni, mit csinálsz?
- Tízszer ennyit érnek. - Mondom, mindkettőt kérem.
A csekkekből repülőket hajtogatunk.
- Igen? - Holnap hozz igazi pénzt!
Toni, ne hülyéskedj!
Donata, nyugi! Nem is az én pénzem. Ne már! Az aláírás viszont
tökéletesen egyezik.
Jó, elfogadjuk.
De van egy korollárium.
Egy hétig agyaltam ezen a szón a keresztrejtvényben.
- Nem értem, de tetszik. - És mi a korollárium?
Az, hogy ha megpróbálsz átverni,
a Sofőr holnap meglátogat.
És megtudod, miért hívják így.
Világos a korollárium.
Mondok még egy viccet.
Ezt talán már ismeritek.
Hallottátok már azt az afrikai szafarisat? Biztos meséltem.
A hold odafentről…
Hé!
Elfogadták a csekket. És ideadták ezt a rakás pénzt.
Helyes. Le is nyomorodhattál volna.
Helyette most meghívsz reggelizni.
Igen, elviszünk a törzshelyünkre.
Balbo, Maflás, a Sofőr és a többiek…
Az az igazság, hogy tudtam, kik ők.
Rómában akkoriban mindenki ismerte a bandatagok neveit.
Marcello, egy üdítőt!
De róluk olvasni más volt, mint szemtől szemben állni velük.
- Mindig egyedül játszol. - Ezeket meg is szabad enni?
Még egy mókamester. Balbo, honnan szeded ezeket? A cirkuszból?
- Tudsz biliárdozni? - Még szép.
Nyögdki, rakd fel a golyókat Paul Newmannek!
Miért hívnak Nyögdkinek?
Me… M… Me…
Me… Mert…
Értem. Rakd fel a golyókat!
Lássuk, az ecsettel vagy a dákóval bánsz-e jobban!
A kurva életbe!
- Művész? - Az.
Vagyis? Donata másolatai?
Nem csak azok.
Saját képeim is vannak.
Sokoldalú vagyok, Ba'.
Múltkor a haverommal kiraboltunk egy fegyverboltot. Azóta is téma.
Az te voltál?
Igen. Egy haverommal.
Azóta keressük a geciládákat,
akik az engedélyünk nélkül nyomták fel a helyet.
És most itt vagy.
- Én a széfet törtem fel. - Minek nektek a fegyverek?
- A haveromnak kellettek. - És mire kellettek neki?
A nagyobbak a politikusoknak.
Nekem két pisztolyt adott.
Vöröseknek vagy feketéknek?
Vöröseknek.
- Még a színt is elrontottátok. - Szarok a színekre.
A lényeg, hogy boldoguljak.
Na, mutasd azokat a szépségeket!
- Várj meg itt! - Jó.
Nem semmi! Mint valami hódvár.
Találhatnánk neked valami takarosabbat is.
Nekem nem lakás kell, Ba'. Egy műterem. Amiben jók a fények, és van elég hely.
Nem ez a putri. Egy alkotóműhely kell.
Alkotóműhely?
Ezt felírom magamnak. Kerítek egyet.
- Tényleg? - Ahol el is lakhatsz.
Csak segíts kicsit, ha van rá öt perced!
Erre egy egész napom is van.
- Ezeket… - Igen?
Megveszem őket.
Gyerünk, Michelangelo!
Meg is jöttünk. Az a bejárati ajtó.
- Az? - Igen.
Régebben az egyik emberem raktára volt.
De annyi esze volt, hogy kitálalt egy bírónak.
Van itt minden. Írógép, tévé… Azt csinálsz velük, amit csak akarsz.
Kell ide egy ajtó meg pár növény.
Itt tarthatsz kutyát, nőzhetsz is.
És voilà.
Nézd ezt a fényt! Nem olyan, mint abban a kriptában.
Na, mit szólsz? Megteszi alkotóműhelynek?
Meg hát. De nincs rá pénzem.
Nem kell fizetned.
Elég, ha elvállalsz egy-két melót.
Miféle melót?
Művészit.
Többé-kevésbé.
Szedd le a sorozatszámukat! Menni fog?
- Persze. - Jó.
Ez az előző tulajdonos.
Megmutatom a kevésbé művészi oldalát.
- Az Isten szerelmére, ne! - Na, mi legyen?
A fülébe vagy a szemébe?
Válassz te! A füle, a szeme…
- Legyen a szeme! - Jó.
- Ne! - Inkább a száját, hogy kussoljon.
- Könyörgök! - Nyisd ki a szád!
- Nyisd ki a száját! - Könyörüljetek!
Ne!
Kérlek! Könyörgök!
Semmit sem mondtam a bírónak.
Könyörüljetek!
Kérlek!
Na?
És a csúcspont?
- Azt mondta, nem beszélt. - Nem.
- Nem beszélt? - Nem.
- Ezt mondta. - Mindent elmondott nekik.
Nem!
- Nem igaz? - Nem. Én…
Ugye, kis kanári?
- Nem, én… - Már daloltál, ugye?
- Én… - Nekünk is dalolj!
- Ne! - Hadd halljam!
Én…
- A faszt! - Ne!
Így már nem dalol.
Nyugi! Spicli volt.
Kitakaríttatok. Holnap költözhetsz.
Tessék.
Ez a tiéd.
A Modiglianiért. Egy gyűjtő nyolcmilliót adott érte.
Mi?
Az én részem 30%.
Így 2,4 milliót megtartottam, az meg 5,6 millió,
mínusz a 300 000, amit már megkaptál.
Erre kéne ráállnod.
Te erre születtél.
Annyi pénzt kereshetsz, amennyit csak akarsz.
- És mi a dolgom? - Hogy érted? Festeni.
- Másolatokat? - Azokat.
Olyasmire vagy képes, aminek mások a közelébe sem érnek.
De nem elég jónak lenni. Tudnod kell, mit hamisíts.
Lefogadom, hogy te tudod.
A század eleji művekre kell koncentrálnunk.
- A kedvenc firkáidra. - A viszketés.
Végre valaki felismerte, hogy én vagyok Róma legjobb festője.
Egy újabb változás. Amikor a legkevésbé…
Na?
Mit szólsz? Belevágunk együtt?
Mire gondolsz?
Legyünk szeretők?
Azok is.
Kezdesz belém zúgni.
- Nem szokásom. - Most kezdesz.
Megmondtam. Sosem szoktam.
Én sem.
Monet, Boccioni, De Chirico. Mindet. Mindet le tudtam másolni.
Erre születtem.
Az egészet. Az egészet megtöltjük.
Nálunk lesz, amit mindenki akar, de senkinek sincs meg.
Mindenre emlékszem abból az időszakból.
És akkor boldog voltam.
Parketta van a plafonon.
- Igen. - A plafonon is parketta van.
És ez
a mi… közös szobánk.
Közös?
Te mondtad.
Épp ilyen életet képzeltem el magamnak.
Együtt ministráltunk. Mondta?
- Nem. - Még nem volt alkalmam.
- Mindhárman. - Na ne!
De. Aztán engem kivágtak.
Fabione a gyár után politizálni kezdett.
- Vittorio pedig… Hát azt látod. - Miért vágták ki?
Te csak edd a tortádat!
Tudom. Melyiket mondjam a sok közül?
Na, szóval lopott az adományokból.
- Ecsetre kellett. - Aha.
- Csak te vagy következetes. - Még hogy ő?
Nem is akart pap lenni. Csak a pénz miatt lett az.
Nem igaz. Ez ennél jóval összetettebb.
Mit mondott mindig anyád?
- Hogy a papok elegánsabbak… - „A papok sosem éheznek!” Ezt mondta.
Ne is hallgass rá, Vittorio! Na jó. Szóval?
Szegény család, nem sok kilátás.
Csak így tanulhattam tovább. Hát pap lettem.
Anyukádnak igaza volt.
Elegáns, nem igaz?
- Köszönöm. - Nagyon is.
Kicsit hasonlítotok.
- Tényleg? - Igen.
- Akkor én is elegáns vagyok. - Nagyon is.
- Mit szeretnél? - Ugyanazt.
Fabione látni akar. Gyere el a nagycsütörtöki misére!
Ott leszek.
Donata igazán kedves lány.
Szerintem is.
Most, hogy ilyen sokra vitted, kérlek, ne cseszd el!
- Mindennek eljön az ideje. - Kié ez a tragacs?
Atyám, kap tőlem egy kocsit.
- A kocsimért mindig kapok. - Balbo, örvendek.
Tudom, elkéstem, de sok dolgom volt.
De hoztam valamit cserébe.
- Mi történt? - Semmi.
Mi ez? Franca tiramisuja?
- Hogy vagy? - Jól. Te?
- Én is. - Ki az a Franca?
De a boldogsággal van egy bökkenő.
Sosem elég.
Én is itt rontottam el.
A művészeknek aztán jól megy, mi?
Nem is kicsit.
Mennyi volt?
- A tiédnél olcsóbb. - Igen?
Donata tudja, hogy nélküle bulizol?
Szerinted?
Kell egy kis titokzatosság. Nem mondhatsz el mindent.
- Gyere! Valaki meg akar ismerni. - Kicsoda?
Valaki.
Mi a fasz van rajtad?
Szevasz, Ba'!
Ő lenne To… Toni?
- Üdv! - Sansiro, Toni.
- Igazán örvendek, Toni. - Én is.
Kéne neki egy útlevél.
Jó. Csinálunk neki egy gyerekútlevelet.
Szeret viccelődni.
Ha vámőr lenne, engem állítana meg, vagy magát?
- Magamat. - Pontosan.
És tévedne, igaz?
A kedvesség az erősek fegyvere.
Magánál van az eredeti útlevele?
Menjünk!
- Menj! - Te nem jössz, Ba'?
Nem. Én táncolni megyek.
A TULAJDONOS ALÁÍRÁSA
Kész!
Hé!
Mától Eduardónak hívnak.
Tökéletes.
Hát, ez a munkám.
Szóval igaz, amit Balbo mondott?
- Jövök eggyel. - Igen.
Köss csomót a zsebkendődre, hogy emlékezz rá!
Miért hívnak Sansirónak?
Két dologban hiszek.
Az egyik az Inter.
Én is nekik szurkolok.
Altobelli?
Túlértékelt.
Oriali?
Oriali jó.
Baresi?
Ő a legjobb.
- Te vagy az ász, Toni. - Vigyázz magadra, Sansiro!
Te vagy az ász.
Hajrá, Inter!
Amíg világ a világ.
Fabio!
Nézd, milyen sokra vitte!
Szóval a fasisztákkal lógsz?
Ki mondta ezt a baromságot?
Nézz rám, ha hozzád beszélek!
Rohadt fasisztákkal, akik vonatokon robbantanak, hogy öljenek?
Nem lógok senkivel.
Csak raboljuk egymás idejét. Felesleges veled politizálni.
El akarod törni a lábát?
Elnézést!
Vittorio mondta, hogy van egy kis írógépboltod.
Ez igaz?
És hogy adsz nekünk egyet?
Van egy gömbfejes IBM-em. Az R egy kicsit szorul, de villámgyors.
Akkor tegyél meg valamit!
Holnap tedd be egy szürke Ford csomagtartójába!
A boltod előtt fog parkolni.
Meglesz, Fabio.
Kösz!
Nézd a képét!
Vége van, mint a botnak.
Majd én.
Megnézném, ahogy csövesek lábát mosod.
- Na mentem. - Csak okosan!
- Szia! - Szia, Fabio!
Maradi vagy.
Azt hiszed, a gyümölcs gyerekeknek való. Pedig hidd el, hogy nem!
Az eper és a citrom a legjobb, hidd csak el!
Akkor egyed! Mi a faszt akarsz?
„Elképed, meghökken.”
Megdöbben.
Tudtam. A citrom szappanízű.
Mi tartott eddig? Azt hittem, beálltatok oda.
- Túl sok íz volt. - A citromra várt.
Hónapok óta szervezem a találkozót, ti meg itt fagyiztok?
- Hétévesek vagytok? - Csak tíz perc volt!
Tíz perc.
Tudod te, mibe kerülhet tíz perc egyeseknél?
Várj! Ezt hallgasd!
Aldo Morót, a Kereszténydemokrata Párt elnökét,
terroristák rabolták el az imént Rómában.
Ezt nem hiszem el.
Az incidens…
- Hogy a faszba csinálták? - Hangosíts!
…a képviselői szolgálati lakás előtt zajlott le.
- A terroristák tüzet nyitottak… - Indíts!
…a pártelnök kíséretére.
Betuszkolták egy…
Ez az emberrablás igazán jó hír.
Ilyenkor kell befektetni.
És ezekben az épületekben remek lehetőség rejlik.
- Jól mondom? - Mint mindig, Zu Pippo.
Igen.
Toni!
Balbo azt mondja, tudsz segíteni
az iratokkal, amik a New Yorkba jutáshoz kellenek.
- Természetesen. - Helyes.
Virginiától majd megkapsz mindent.
- Micsoda festmények! - Ez avantgárd.
- Most ezt keresik. - És jól fogynak.
És ezekkel mi van?
Azok az én képeim.
- És azokat viszik? - Nem annyira.
Mit gondolsz, Virginia?
Tetszenek?
Tudod, mit?
Megveszem mindet.
Mondj egy árat!
Nem tudok. Megtisztelő, hogy tetszenek önnek.
- Szerintem épp te kellesz nekem. - Mihez?
Szeretném, ha festenél nekem valami különlegeset. Nekem lesz.
Napóleon.
Elég találó.
- Meg tudod csinálni? - Ezt itt?
Teljesen olyan lesz, mint az eredeti. Hadd ajándékozzam meg vele!
Balbo!
Látod, micsoda úriember?
Bárcsak a rómaiak is ilyenek lennének! De sajnos nem mind az.
Hát aztán. Legyen velünk türelmesebb! Mi, rómaiak…
- Sosem voltunk ilyenek. Improvizálunk. - De jobb, ha vigyáztok.
Sok pletyka kering.
Egyesek azt beszélik: „Balbo túl sokat beszél.
Be nem áll a szája.”
Igen? És kik ezek?
Nem egy-egy ember. Csak ezt pletykálják.
Ezt pletykálják? Hát jó. A pletykák olyanok, mint a szellemek.
Emlegetik őket, de ki hisz bennük?
Én indulok.
A stúdióba megyek.
Kikísérlek.
- Akkor majd hozd az iratokat, jó? - Persze.
A bácsikád nem hagyott válaszolni.
- Mikor? - A festményeknél.
- A tieidnél? - Tetszenek?
Nem vagyok szakértő,
de a tieid élethűbbek és szebbek a többi másolatnál.
De tényleg nem vagyok szakértő.
Ha tetszenek, akkor szakértő vagy.
Lerajzoljalak?
Szia!
Antonio?
- Toni. - Toni.
Nagyjából 12:50-kor érkezett egy hívás a szerkesztőségünkbe.
Egy hang azt mondta:
„A Via Teuladán lévő telefonfülkében, a Piazzale Clodio sarkán,
láttam a Vörös Brigádok röplapját.”
A röplapok írógéppel készültek,
és a szokásos ötágú csillaggal látták el őket.
Vittorio mondta, hogy van egy kis írógépboltod.
Van egy gömbfejes IBM-em. Az R egy kicsit szorul, de villámgyors.
A Vörös Brigádok második üzenete,
mely Turinban, Rómában, Milánóban és Genovában is felbukkant,
a hatóságok szerint hiteles.
Imádkozzunk Aldo Moróért!
A pápa nem akart eltekinteni a…
A Vörös Brigádok ma este röplapot tettek közzé,
mely immár a hatodik
Aldo Moro elrablása kapcsán.
A korábbiakhoz hasonló formátumú röplapon
az áll, hogy Moro úgynevezett kihallgatása lezárult.
Továbbá az, hogy bűnösnek találták, és halálos ítéletet szabtak ki rá.
…veszélyes keresztlabda érkezett a tizenhatos közepe felé,
ahol Oriali jól helyezkedett,
ám Collovati beérte, és képes volt szögletre menteni.
Nyolc perc telt el a második félidőből.
Rendkívüli második félidőt…
- Szia! - Szia!
- Mikorra kell? - Úgy tíz nap múlva.
A keretet is antikold! Menni fog?
Persze. Gaugin pofonegyszerű.
Ez kinek lesz?
Egy barátnak.
Mennyit kapunk érte?
Ezért semennyit.
Akkor a Gauginnel kezdd, mert azért fizetnek!
- Szia! - Szia!
Mi a… Szia!
Zavarok?
Nem.
- Szabad? - Persze.
Meghoztam Zu Pippo iratait.
Itt jó lesz?
- Le akartál rajzolni. - Ja, igen.
- Jó itt a fény? - Tökéletes.
Helyezd magad kényelembe! Az fontos.
Leveszem a kabátom. Úgy kényelmesebb.
- Így sem túl kényelmes, ugye? - Nem, még nem az.
Akkor vedd le a csizmádat!
Na, ez az.
Így már jobb.
Hé!
Most tényleg lerajzolsz?
- Én? - Igen.
Majd később befejezzük.
Jó ez a fény.
Toni!
Ez meg ki a faszom?
Téged keresnek.
Folyton engem keresnek.
- Szia! - Siess! Már várnak.
A Szabó beszélni akar veled.
- Mit akar? - Honnan a faszból tudjam?
Meg akar ismerni.
- Akkor menjünk! - Hé!
Ne legyél pöcs!
Ezek az igazi rosszfiúk.
Jó estét, Toni!
Jó estét!
Egy számmal nagyobb a nadrágja.
Én divatosnak tartottam.
De ha ön mondja, elhiszem.
Toni, sürgősen szükségem lenne egy szívességre.
Kell egy hamis Vörös Brigádok-közlemény.
Egy hamis közlemény?
De persze pontosan ugyanolyan, mint amiket a telefonfülkékben
vagy a kukákban hagynak.
Meg tudná ezt csinálni?
Azt hiszem.
Azt hiszi?
Ugyanolyan lesz.
Helyes.
Ezek az eddig kiadott nyilatkozataik másolatai.
Ez pedig egy vázlat a hamishoz.
A legfontosabb állítás, hogy az elnök halott.
A többit magára bízom.
Ez pedig…
Előre fizetnek?
…pontosan akkora, mint a csillagjuk.
Ebből állapítható meg a nyilatkozat eredetisége.
Rendben?
És miért csináljam meg?
Mert meg kell mentenünk az elnök életét.
Nem egyértelmű?
De az.
A hatodik volt az utolsó nyilatkozat. A magáé a hetedik.
El ne felejtse!
„Divatos.”
Vicces egy alak.
Közvetlenül a Duchessa-tó fölött vagyunk,
ott, ahol a Vörös Brigádok hetedik közleménye szerint
Aldo Moro holtteste található.
A tűzoltók, a rendőrök és a csendőrök hajnal óta kutakodnak,
ám mindeddig eredménytelenül.
Micsoda mestermű!
Százával érkeznek a fülesek a rendvédelmi szervekhez,
akik az egész területet átkutatják…
Csak mondom.
…centiről centire.
Ha 15-ét ígérünk egy vevőnek, Toni, akkor 15-én meg is kell kapnia a képét.
És nem csinálok hülyét magamból, amiért te épp Napóleont fested meg.
Figyelsz te rám egyáltalán?
…a Duchessa-tó közelében,
a hatóságok és a nyomozók műveleti központjánál…
- Ez a tó nem a szülővárosodnál van? - De. Ott van.
- Elmész? - Vittorióval ebédelek.
- És a Gauguin? - Meglesz 15-ére.
Este öltözz ki! Kiengesztellek.
A tűzoltóság búvárai a tó mélyéig lemerültek.
Elhozlak libamájat enni, erre te levest kérsz?
A libamáj és a kaviár nem az én világom.
Nem tudod, hogy kell élni.
Hol a gallérod?
Azt nem kötelező hordanod?
Nem, nem kötelező.
A szabályok csak méltó öltözéket írnak elő.
De már látom, hogy Rómában ezt teljesen máshogy értelmezik.
Mi a baj, Vitto'?
A leköszönő püspök javasolt monsignorénak.
De mást választottak.
Akinek sok barátja van a Vatikánban.
Szóval ő talán méltóbb volt erre a címre.
Én meg itt ragadtam.
Jó helyen vagy ott, ahol vagy.
Az aggódás nem neked való.
Gondolj bele, milyen ágyat kaptál volna!
Látom, neked jó kedved van. Mi van veled mostanság?
A közjóért dolgozom.
Én fizetek. Mennem kell.
- Szia, Vitto'! Vigyázz magadra! - Elmész?
- Hát te mit keresel itt? - Idejöttem táncolni. Nem baj?
- Nem jöhetsz ide táncolni. - Nem?
Tudod, hogy nem lehet.
Mit érdekel az téged?
Az nem zavar?
Ő már csak ilyen. Mint egy gyerek. Képtelen uralkodni magán.
Imádja a feltűnést.
Egyik nap egy szőke, aztán egy barna.
Kurvára nem érdekel.
Amíg tudják a helyüket.
Ha te így boldog vagy…
Kik ezek az emberek?
Ismered őket? Hé!
Várj meg itt!
Ez jobb?
Ez is divatos?
Ha azért jött, mert jó munkát végeztem, visszafeküdhet. Már tudom.
Jól tudja.
Kitűnő munka.
- Kérnénk még valamit. - Mit? Még egy nyilatkozatot?
Szólnunk kell a Vörös Brigádoknak hogy sok pénzt kaphatnak
az elnök életéért cserébe.
Maga a pápa szervezett gyűjtést.
A pápa?
Mekkora az összeg?
Tízmilliárd.
Tízmilliárd?
Szóljon a barátjának, hogy megúszhatja!
És a társai is, ha elfogadják a pénzt.
Adja át bocsánatkérésem Donának, amiért feltartottam!
Várjon!
Honnan tudja ezeket?
A barátnőmről, a Vörös Brigádok-os barátomról?
Csak tegye, amit kértem!
Tényleg közel járnak az elnök megtalálásához?
Napok kérdése.
És mit tesznek a Vörös Brigádok tagjaival?
Meg akarja menteni a barátját?
Dona'? Hé!
Holnap hívd fel Vittoriót! De a galériából.
Fontos.
Megtennéd?
- Mi a baj? - Most már idejönnek a házunkhoz?
Ki volt az?
- Menjünk aludni! - Nem megyünk!
- Dona'! - Ki volt az? Mit akart?
És ne gyere azzal, hogy jobb, ha nem tudom!
Már 20 éve mozgok ezekben a körökben nélküled.
Sosem esett bajom. Látom, mikor van nagy gáz.
- Jó, értem. - Nem, nem érted, Toni!
Mert ha te bajba kerülsz, én is.
Ma a díványon alszol.
Én előre megyek.
Bőven van mit megmagyaráznod.
A pápa ad tízmilliárdot. A kormány nem tárgyal.
- Ki fognak nyírni titeket. - Szarok rá, mit csinálnak velünk.
Ki küldött ide?
Nem ismerem. Egyszer tettem neki egy szívességet.
A pápának bizonyíték kell, hogy Moro él. Akkor megkapjátok a pénzt, és elengeditek.
Majd jelentkezem.
- Szia! - Vigyázz magadra!
Szevasz!
Szia!
Miféle hely ez?
Gyere! Nincs sok időnk.
Ez a harmadik polc. Ide tedd!
Az anyagokat elfordítod, lerakod a bőröndöt, és elhúzol.
Senki sem lesz itt.
Itt a bizonyíték, hogy Moro még él.
A mai újságot tartja a kezében.
Fabio, mégis mit művelsz?
Hagyd ezt a picsába! Húzzunk el innen a faszba!
Se komcsik, se fasiszták. Csak menjünk!
Toni!
Te belekeveredtél ebbe.
De én pontosan ott vagyok, ahol lennem kell.
Látjuk a célpontot.
Várjátok meg, amíg megtörténik a csere!
Megjött a pap. Beszélgetnek.
Tedd közelebb a mikrofont!
Egy sporttáskás férfit vártam, de én elhoztam a képeket Moróról.
És a pénz?
A Szentagya gyötrelmes órákon át vívódott, de úgy döntött, nem megy bele a cserébe.
- Hagyja meghalni a barátját? - Csak közlöm a döntését.
Mit közöl? A lófaszt közöl.
- Mi történik? - Elment a pap.
A célpont a célkeresztben, de nincs nála a bőrönd.
Így is kiiktassam?
Elmegy. Így is kiiktassam?
Ne! A Vatikán biztos rájött, és lefújta az akciót.
Leállunk.
- Halló? - Vitto'? Szia, Vitto'!
Mi az?
Hívd fel Fabionét! Mondd neki, hogy meneküljön!
Bomba robbant a Palermót Trapanival összekötő vasútvonalon,
megölve a 30 éves Giuseppe Impastatót…
Az Oktatási Minisztérium döntését,
mely alapján a szavazásoknak otthont adó iskolák…
A GR1 rendkívüli hírei!
Fontos hírek érkeztek Rómából:
Egy fiatal férfi holttestére bukkantak a város központjában.
Lehet, hogy Aldo Moro holtteste az.
Hivatalos megerősítés eddig nem érkezett.
A holttestet állítólag egy zsákba csomagolták.
Ismétlem: Róma központjában, a Via Caetanin,
a Piazza Argentina közelében,
mindössze pár méterre a Kereszténydemokrata Párt
és az Olasz Kommunista párt Via delle Botteghe Oscurei központjától.
E percek érthető módon bizonytalansággal és keserűséggel töltenek el.
Ismétlem: ezen értesüléseink egyelőre nem hivatalosak.
Egyetlen hírügynökség sem erősítette meg őket.
Még várjuk a Belügyminisztérium közleményét.
Nagyjából 70 perccel ezelőtt
kezdtek el megérkezni a bűnügyi rendőrség és a terrorelhárítás járművei
a Via Caetanira…
Nicola Lettieri belügyminiszter-helyettes már a helyszínen van
több politikai szereplő és rendőr társaságában…
Nincs nyoma a memoárnak.
A rendőrség megerősítette,
hogy a Via delle Botteghe Oscure közelében talált holttest Aldo Moroé.
A Szabó csak dumál. Azt is megígérte, hogy kihozza két barátunkat a sittről,
ha kiderítjük, hol van Moro.
- És megtaláltátok? - Még szép.
De szart se csináltak, a barátaim meg még mindig ülnek.
Az én barátom felszívódott.
Biztos a csatornában bujkál.
- Amúgy ki a Szabó? - Valaki, aki eddig hasznunkra volt.
Sokan vannak a zsebében.
Zsaruk, bírók, ügyvédek… Mindet mi fizetjük.
De ha nem engedelmeskedik, akkor csúnyán rá fog baszni.
- A papok is a zsebében vannak. - Mi?
Valaki a Vatikánból.
Adnia kellett volna egy bőröndöt, benne tízmilliárddal, Moróért cserébe.
- De semmi sem lett belőle, mi? - Nem.
Óriási mázlid volt.
Ha átvetted volna a bőröndöt, már nem élnél.
A Szabó nem akarta megmenteni.
- Miért ölték meg Morót? - Mit gondolsz?
Koalíciót akart a kommunistákkal.
A Vörös Brigádok-os cimboráid vagy meghalnak, vagy életfogytot kapnak.
Micsoda veszteség!
- Paul Newman elbújhat mögötted. - Végre érted.
Az emlegetett szamár.
- Visszajössz befejezni a játékot? - Nem, már eleget vesztettem.
Nem. Tartsd magad mindenhez, amiben megállapodtunk!
Mifelénk ez árulás.
Meglátod, mi a fasz történik majd veled meg a kis báboddal.
Köszönöm. Köszönöm szépen.
Számos lakást, pincét, föld alatti helyiséget és garázst kutattak át.
A blokádok és közúti ellenőrzések sem szűntek meg.
A nyomozás, mely közvetlenül…
- Hát itt vagy? - Igen.
- Nem is tudom, mit mondhatnék. - Megtisztelő, hogy tetszik.
Teljesen levettél vele a lábamról.
Bármit kérhetsz tőlem. Tudod?
- Bármit. - Volna valami.
…éppen tegnapelőtt.
A Vörös Brigádok egyik fontos központja volt…
Vadásznak a barátomra.
Ezt a nyomozás során talált dokumentumok is alátámasztják,
melyek egy részét laboratóriumi vizsgálatoknak…
Toni!
Tudod, mit tett Napóleon, amikor őt okolták
az Oroszországban megfagyott katonák haláláért?
Tudod?
- Nem. - Nem.
Pontosan. Nem tett semmit.
Semmit.
Mert a nyilvánvalóval dacolni ostobaság.
És veszélyes is.
Próbáld ezt megérteni!
Menj, érezd jól magad!
Dona'?
Donata?
Szia!
Milyen volt a parti, Toni?
Elégedett volt a barátod?
- Mit csinálsz? - Hogy mit csinálok?
Egyezséget kötöttünk.
Te megszegted, úgyhogy elmegyek.
- Két nap, és kész lesz. - Két nap?
- Sosem fejezed be. - Két nap.
És nem ez a lényeg!
Donata…
- A kalandjaidat még megértem. - A kalandjaimat?
- Igen. - Paranoiás vagy.
Igen, paranoiás vagyok.
Nem könnyű, de megértem őket.
Még azt is elnézem neked, hogy rengeteget hazudsz.
Tudom, hogy így van.
De azt nem tudom megérteni, hogy miért kell még olyanokkal lógnod,
akik mellett tökösebbnek érzed magad.
Én ebben nem akarok részt venni.
Dona'!
És elviszem a festményeket. Neked nincs szükséged rájuk.
Figyelj, Donata…
Holnap átküldök valakit, hogy te a cimboráidra koncentrálhass.
De ezt az egyet itt hagyom a szeretetem jeléül.
Hogy reggelente emlékeztessen, kivé váltál.
Tudod, mi rosszabb annál, ha valaki tehetségtelen?
Ha csak kicsit az.
Mert egy kicsi is elég ahhoz, hogy felismerd, semmit sem érsz.
Hogy ha nincs mit lemásolni, képtelen vagy alkotni.
Miről beszélsz?
- Befejezted? - Nem.
Attól a pillanattól kezdve
minden elcsesződött.
Viszlát, au revoir!
Hé, mi a fasz?
Tonival elmentünk a roncstelepre.
Elvágták a fékcsöveit.
Megbabrálták őket.
Ki volt az?
- Toni! Sajnálom. - Ne tonizz, faszfej!
- Mit tettél vele? - Elég!
Vegyél vissza! Elég volt.
Ez a nap mindenkinek nehéz. Megértőnek kell lennünk.
Őszinte részvétem a barátjáért, Toni.
Bár, ha mondhatom ezt,
nem számítottam öntől ilyen reakcióra.
Hirtelen nagyon felbátorodott.
Pedig ezt most nem engedheti meg magának.
Tudja, mit nem engedhet meg még magának? A kíváncsiskodást.
A sok kérdést arról, hogy kik vagyunk, mit csinálunk, és hogy halt meg a barátja.
Na, mit szól?
Hagyjuk a cirkuszt, és folytatjuk kulturált emberekként?
Igen?
Kell az elnök memoárja.
De nem az, amit az újságok is lehoztak. A teljes kell.
Nem csak mi keressük,
de a barátja talán segíthetne elsőként megtalálni.
Nem tudom, hol a barátom.
Biztos ki tudja deríteni.
És ha nem?
Mondtam, hogy nem engedheti meg magának sem a kíváncsiságot, sem a bátorságot.
- Most találkoztunk utoljára. - Azt nem kívánnám önnek.
Baszódj meg!
Dona'?
Nem, Toni. Vittorio vagyok.
Vitto'!
Mi a helyzet?
Minden rendben. És nálad?
Nálam is. Mondd csak!
Na jó, figyelj, ez egy kicsit kínos,
de… a szegénykonyhánknak szüksége lenne
pár adományra, és arra gondoltam…
Mennyi kell?
Fel kell újítanunk, mert kezd a darabjaira hullani.
Mi a fasz? Hé!
- Zu Pippo! - Szervusz!
Na? Jól bánnak veled?
Igen.
- Szükséged van bármire? - Folyton levest hoznak.
Hogy van?
Toni!
Toni, az életben használnod kell ezt.
És tudnod kell, ki van veled, és ki van ellened.
Balbót sajnos hiába figyelmeztettem erre. Te is majdnem beleestél ugyanabba.
Rajta nem segíthettem,
de neked megmentettem az életedet.
Tudnod kell, hol a helyed.
Elmesélek egy történetet.
Egyszer egy bankárra bíztam egy halom pénzt.
Nagyon sikeres volt Amerikában.
Be kellett volna fektetnie. De mit tett? Ellopta tőlem.
Hallottál minket valaha cirkuszolni? Nem?
Mi csak szépen csendben maradunk.
Kivárunk.
Gyere ide!
A fontos dolgokhoz türelem kell.
Öt hónapba telt, mire újra képes voltam ecsetet fogni.
És most?
Ki voltam a kezeim nélkül?
Kinek képzeltem magam?
Azt hittem, bármit megúszhatok.
De Róma mindig benyújtja a számlát.
Halló?
- To'? - Vitto'.
- Zavarlak? - Mondd csak!
Jó hírem van.
Jól költöttétek el a pénzemet.
- Tetszik? - Nagyon.
Figyelj, hogy van a kezed?
Jól.
Kesztyű.
Itt is van.
Vittorio ismeri. Mit gondolsz?
Donata első osztályú nő.
Toni meg sem érdemelte.
Rohadtul hiányzik.
Minden hiányzik.
Ahogy rám nézett.
- Ahogy mellette éreztem magam. - Elevennek.
Igen, elevennek.
Elcsesztem.
Mi mindig elcsesszük.
Toni!
El kell tűnnöm innen.
A lehető legmesszebb.
Egyre többen kötnek vádalkut.
És a rendőrség először lő, aztán kérdez.
Tudsz segíteni?
Persze hogy tudok.
Csinálok neked útlevelet. Az még így is megy.
Pénzem is van. Nem sok, de még maradt.
Pénz nem kell. Az útlevél is elég.
Ha tudok valamiben segíteni, csak szólj!
Nekem adod a menő verdádat?
Na tessék. Tudtam, hogy előbb-utóbb a kocsim is szóba kerül majd.
- Ajándékba kaptam. - Igen? Ki adta?
- A püspök. - Hű!
Mikor találkozhatunk vele?
Ti vagytok az utolsók, akiket elvinnék hozzá.
- Az utolsók? Miért? - Mi baj a barátaiddal?
- A kemény munkámért kaptam ajándékba. - Egy pillanat!
Mielőtt elmész, még van egy fontos dolgunk.
Lábbal, ne kézzel!
- A lábaddal! - Folyton nálad van a labda.
- Lábbal, Vitto'! - Passzolnál?
- Gyerünk! - Gyerünk!
Gyerünk, Toni!
Érj bele!
- Fabio, passzolj! - Altobelli leveszi.
Gyerünk, Vitto'! Fejeld ide!
Ne!
De szar vagy!
Altobelli meglátja Orialit!
Oriali ollózik!
Fejeld ide!
Gól!
Oriali!
Akkor utoljára voltunk együtt hárman.
Mit akarsz? Miért jöttél?
Bocsánatot kérni.
A világ összes bocsánatkérése sem lenne elég.
Van egy ajánlatom is.
Add el!
Mit jelent ez?
Azt, hogy kell a pénz.
- A pénz? - Dona'!
- Kell a pénz. - Mit csinálsz? Kelj fel! Miért?
Mert az esküvők drágák.
- Miről beszélsz? - Mostantól mindent jól csinálok.
- Meghívjuk fél Rómát. - Hogyne.
- Veszek ruhát, azzal az… - Uszály.
- Az az uszály. - Az.
Lesznek rózsaszirmok, gyűrűhordozó… Kérlek!
Dona', komolyan mondom.
Elcsesztem, de komolyan mondom.
Ugyan, Toni!
Kérlek!
To'!
Te terhes vagy.
Igen, én vagyok terhes.
- Rád már nincs szükségem. - Hogy érted ezt?
Az a mi gyerekünk.
- Már nem vagyunk együtt. - A mi gyerekünk.
Te már egészen más körökben mozogsz.
Ő az egyetlen valódi művem.
Az anyját!
Bassza meg, ez tökéletes.
- Mert művész vagyok. - Kösz, To'!
Tessék.
A memoár.
Hány oldal van?
Több mint duplája a megjelentnek.
- Több mint duplája? - Mire kell?
Pénzzé akarod tenni?
Ez az életbiztosításom, Fabio.
Igazad volt. Szart se tudok a politikáról.
De ez esélyt ad, hogy életben maradjak.
Hova mész?
Talán Tűzföldre.
Tűzföldre.
Ha közelebb lenne, meglátogatnálak.
Inkább ne!
Hát nem gyönyörű Róma?
Többé nem kéne találkoznunk.
Menj, mielőtt még elkezdünk bőgni!
Kit áltatok? Hova a faszba mehetnék?
Ha nem találkoznánk, remélem, a te hibád lesz.
Te rohadék! A számból vetted ki a szót.
Szia, To'!
„Természetesen hozzád szólok.
Vagyis mindannyiótokhoz. A pártban, az országban.
Mindent jól gondoljatok át, barátaim! Maradjatok függetlenek!
Ne a holnapra gondoljatok, hanem a holnaputánra!
Nem fogadom el a kereszténydemokraták igazságtalan ítéletét.
Nem mentek fel, és nem is igazolok senkit.
Olykor eszembe jut az a rengeteg rossz döntés.
Azok, amikre mások nem szolgáltak rá.
Aztán arra jutok, hogy bárhogy is döntök, végső soron mind a sors kezében vagyunk.
Az igazság, kedves barátaim,
minden választási győzelemnél fontosabb.
Hiába szavaznak rám milliók, ha az igazság csak egy kicsit is sérül,
veszítettem.
Bár kissé abszurdnak hat, sosem a magyarázkodás számít.
Hanem hogy amit lehet, azt meg is tegyük.
A pápa tehetetlen ebben a helyzetben?
Hisz oly sok barátunk van!
Mégsem hallottam, hogy bárki is szót emelt volna.
És most, amikor felvillant egy halvány reménysugár,
érthetetlen módon megérkezik a kivégzési parancs.
Drága Norettám! A sorsom Isten és a te kezedben van.
Imádkozz értem!
Szeretném látni apró, halandó szemeimmel,
milyen lesz majd odaát.
Bár fény várna ott rám! De gyönyörű is volna!”
Miféle hely ez?
Egy műhely, de senki sem használja.
- Miért rejtegeted? - Hogy?
Miért rejtegeted?
- Mi van benne? - A jövőm, Vitto'.
Mondd el, mi az!
A magad dolgával törődj!
Csak mutass egy biztonságos helyet ezen a szemétdombon, aztán mehetünk.
Hé, Vitto'!
Mi az?
Ha történne velem valami, ezt add oda Donatának! Jó?
Jól van.
Szeretlek, Vitto'.
Flavio.
Azt sem tudod, fiú-e, vagy lány.
- Fiú. - Honnan tudod?
Érzem.
Képzeld el, ahogy egyszer majd
elkezdi lemásolni a többi gyerek rajzait az óvodában!
Akkor legalább biztosan fogjuk tudni, hogy a te fiad.
Nem tudom, akarom-e, hogy rám üssön.
Miért?
- Rád hasonlítson! - Nem.
De, csak rád.
Remélem, olyan lesz, mint te.
De azért Isten ments, hogy mindenben!
De szomorú lennék, ha nem hasonlítana rád.
Ha nem örökölné a gyönyörű kezedet.
Kérlek, Toni, fáradt vagyok.
Fáradt vagyok.
És most?
Kicsit már jobb.
Várj, már nem is vagyok az!
Amikor a fiam megkérdi, ki volt az apja,
mit mondanak majd neki?
Hogy tolvaj volt?
Hamisító?
Egy gyáva alak?
Na milyen?
Végre én akartam dönteni.
Jobb, mint az eredeti.
Gyere fel!
- Mi az? - Gyere!
Jó.
Szabaddá akartam válni.
Hogy rászedhessem a történetem gonosztevőit.
A kórházban mesélt a pénzről, amit az a bankár ellopott öntől.
Egy kismadár azt csiripelte, hogy az Aurelián van, egy lerakatban.
- És a kismadár igazat mond. - Szerezzük vissza!
- Nem kenyerünk a rablás. - Majd én megcsinálom.
Túl magabiztos vagy.
Mostanra már tudhatnád, hogy a nagyok játékában
mindig a ház nyer.
Mindig.
Nem kell forrófejűskdöni.
De én szeretek kockáztatni.
És erre most mindent feltennék.
Fogok egy kicsit a pénzből, és lelépek.
Eltűnök Donatával és a babával.
Felszívódok.
Rendben, Toni. Áldásomat adom.
- Hogy hívják? - Cesare.
Az arcát nézd! Csak azt fogod látni.
- Lelőhetem? - Nem.
- Miért? - Mert nem.
- Éjjeli őr a pénzlerakatnál. - Ez túl egyszerűnek tűnik, Toni.
De ha ez összejönne…
- Mi a… - Anyuci kisfia! Indítsd be a kocsit!
Nem csináltam semmit.
Mondtam én bármit? Csak kocsikázzunk!
Jó fiú.
Kik vagytok?
A Vörös Brigádok.
Korán jöttem.
Ismételd meg!
- Hé! - Beengedsz?
Kinyitotta a kaput?
Bent Maflásé a terep.
Csak szólok, hogy itt meg itt kiosztok pár fülest.
Jó estét!
Ide a kazettákat! Mondom, ide a kazettákat!
Gyorsan! Azt mondtam, gyorsan!
- Siess! - Igen, értem.
Nyögdki, elég már! Gazdag leszel.
- Hé! - Tiszta!
Én nyertem.
Kezeket fel! Ne mozdulj!
Ne ellenkezzetek! A Vörös Brigádok tagjai!
Nyugi! Amúgy is vesztettél. Nyisd ki a páncéltermet!
Egy, kettő.
- Ki kötözi meg őket? - Nyögdki.
- Nem, te. - Én kötözzem meg őket?
A pénz! Pakoljátok meg a táskákat!
Siessetek, gyerünk! Megyünk nyaralni!
Szóval kártyáztatok?
Úgysem a mi pénzünk.
Nyögdki, siess már!
Azt a kurva mindenit!
Siess! Gyerünk!
Hamisítottam festményeket, bélyegeket, útleveleket.
Beírtam magam az ország történetébe.
De ez nem csak egy rablás volt.
Hé!
Nem rablás volt.
Minek ez a műsor? Húzzunk innen!
Ez művészet.
Te nem értheted.
Hé!
Mi ez a savanyú pofa? Mosolyogjatok!
Ez az. Mosolyogjatok!
Mosolyt kérek!
Ez az!
VÖRÖS BRIGÁDOK
A bűnüldöző szervek óriási erőket mozgósítanak,
hogy megértsék, hogyan ütött rajta a fegyveres csoport a pénzlerakaton.
A jelek szerint négy férfi, áldozatejtés nélkül,
egyetlen akcióval több mint 30 milliárd lírát zsákmányolt.
Ez országunk eddigi legnagyobb rablása,
melyet máris az évszázad rablásaként emlegetnek.
A konceptuális művészet nem az ön asztala.
Ízléstelen egy installációt hagyott maga után.
Nem tudtam eldönteni,
hogy szabócentit hagyjak ott,
vagy egy darab szart.
Nézze, hova juttatott minket az iróniája!
Épp ideális egy halott naplójáról való csevejhez.
Önnél van a memoár?
Teljes?
Ki tudja?
De legalább kétszer annyi, mint ami megjelent.
Láthatnám?
Nincs nálam.
Igazán bölcs.
Elég időt akarok, hogy akadálytalanul elhagyhassam az országot.
Csak akkor kapja meg a memoárt.
És erre mi a garancia?
Semmi.
Bízniuk kell bennem.
A barátom szavaival: „Tertium non datur”.
Elhúzok innen. Új életet kezdek. Új nevem, sőt talán új arcom is lesz.
Csak pár hónap kell.
Erről egyeztetnem kell.
Tudja, hol talál.
Mikor gyóntál utoljára?
Megbocsát?
Kevesen ismerjük fel az igazi szépséget. Igaz, Vittorio atya?
Ismerjük egymást?
Ne aggódjon! Én is szabó vagyok.
Folytathatom a méretvételt.
- Hát jó. - Rendben.
Ez egy kissé hosszú.
Meg kell gyónnom a bűneimet.
Emlékeztem, hogy Toninak volt egy pap barátja.
De azt hittem, hogy maga unalmas alak.
A legtöbb jó emberhez hasonlóan.
De tévedtem.
Ön kicsit sem unalmas.
Elmondanák, kik maguk?
Birtokunkba jutott a Római Kúria jelentése
az egyházi források saját célra való felhasználásáról.
E szerint vásárolt
egy szedánt.
Ezt itt.
Ez a jelentés állhatta útját a monsignorévé való kinevezésének.
És ott a pénz, amit Toni barátjától kért a szegénykonyhára.
Azt már két éve felújították.
Hová megy, Vittorio atya? Hová megy?
Mire költötte el azt a pénzt?
Francia éttermekre?
Ruhákra?
Ékszerre?
Nem, nézzék! Meg tudom magyarázni…
Azt nem kétlem.
De valójában nem ezért vagyunk itt.
Ha Toni valóban önre bízott néhány oldalt,
az állam igényt tart rájuk, ugyanis az állam tulajdonát képezik.
Nem emlékszem, hogy rám bízott volna bármilyen iratot.
Biztos ebben?
Jól gondolja át! Ön az Úr szolgája.
Önnek nem illendő hazudnia.
- Esküszöm, hogy… - Ahogy esküdöznie sem.
Hadd tegyem hozzá, amennyiben persze érdekli,
hogy Toni barátja tetemes összeget lopott el.
Olyan pénzt, amire az államnak nincs szüksége,
és ami adott esetben
az egyházhoz is kerülhetne egy nagylelkű felajánlás formájában.
Minket csak az a pár oldal érdekel.
Végezetül még annyit,
hogy a Vatikán legfelsőbb köreiben
többen is nagyra tartanak engem és a munkámat.
Dona'?
Jó reggelt, Toni!
Donata?
Nyugi, nem ölök terhes nőket. A galériában van.
Mit akarsz?
Ülj le!
Gyere ide!
Felbéreltek, hogy megöljelek.
Be vagyok biztosítva. Nem mondták?
Már nem.
A memoár. Megszerezték egy barátodtól.
Úgy tűnik, mégsem olyan jó barátod.
Mit csináltál vele?
A helyes kérdés az:
mit ígértek neki?
Miért mondod el ezt?
Mi az, hogy miért?
Baszki, alig van Inter-szurkoló.
Ugye? Össze kell tartanunk.
És azt mondtam, jövök eggyel.
Mennyi időm van?
Semennyi.
Bántani fogják Tonit?
Nem. Vele kitűnően tudunk együttműködni.
És a keze? Ki törte el a kezét?
Az állam nem tör el kezeket, Vittorio atya.
Hamarosan monsignore lehet önből.
Egy nap talán bíboros. Ki tudja?
Szeretne egy nap bíboros lenni?
Mindig ugyanaz a kérdés. Mindig ugyanaz.
Mire vagy hajlandó azért,
hogy elérd, amit akarsz?
Mit vagy hajlandó feláldozni azért,
hogy megvalósítsd
az álmaidat?
Ez az öné, uram.
Mi ez?
Nem tudom. Elnézést!
Köszönöm.
Mindig ugyanaz a kérdés.
Mindig ugyanaz.
Mit vagy hajlandó feláldozni azért, hogy megvalósítsd az álmaidat?
„Mindig ugyanaz a kérdés. Mit vagy hajlandó feláldozni…”
Én a barátomtól vett búcsút áldoztam fel.
Sajnálom, Vitto.
Úgy sajnálom, hogy nem láthatlak még utoljára!
Hogy nem ölelhetlek meg.
De neked, Vitto',
mit kellett feláldoznod, hogy eljuss idáig?
Tudod, hogy te jobban bánsz a szavakkal.
De hadd mondjam el, hogy szeretlek!
Nem számít, mit tettél.
Új életet kezdek. Új nevem, sőt talán új arcom is lesz.
- Kicsit hasonlítotok. - Tényleg?
Eltűnök Donatával és a babával.
Felszívódok.
Mennyi időm van?
Semennyi.
A Szabónak kell egy hulla.
Annyira szeretlek, hogy rád hagyom a kocsimat.
A te autód olyan ízléstelen!
Elmegyek, Vitto'.
- Atyám? - Ne!
Hé!
Vedd le ezt! Csuromvíz vagy.
Mit csináltál az esőben?
Hé!
Toni!
Betenne valami zenét?
NICOLA BIONDO ÉS MASSIMO VENEZIANI IL FALSARIO DI STATO CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Tóth Norbert