KRIVOTVORITELJ S ADRESOM U RIMU 70-IH I 80-IH JE GODINA
UPOZNAO NEVJEROJATNE LIKOVE, MOĆI I TAJNE.
OVO JE NJEGOVA PRIČA.
ILI BAREM JEDNA OD MOGUĆIH VERZIJA.
Na dan moje smrti trebali smo se naći.
Ali ja nisam stigao.
Nije trebalo ovako završiti.
Kažu da ti, kad umireš, cijeli život preleti pred očima.
Ja ništa nisam vidio.
Htio sam biti slobodan,
ali za tu sam slobodu pakleno platio.
Ne!
Jer pitanje je uvijek isto.
Kako bi stigao na svoj cilj,
na što si sve spreman?
JEZERO DUCHESSA, TRI GODINE PRIJE
Nas smo troje uvijek pravili nered kao djeca
u našem rodnom mjestu.
Ali tko bi živio u mjestu gdje svi stanu na malo platno?
Ja ne.
Ljudi, kažem vam.
Užasno kasnim.
Sad čekaj dok ne završim.
-Što će ići ovdje? -Nacrtat ću maglu.
-Kao i posljednjih 30 godina. -I?
Pun mi je više kurac magle.
Nacrtat ću ti naše mjesto.
Žuri ti se u željezaru?
Ljudi, imamo važnu misu. Biskup će doći.
-A, biskup. Zato ti žuriš. -Naravno.
Dobro. Ja odoh. Auto je ionako moj.
A ja vas preklinjem!
-Idemo li? -Idemo.
Hoće li nas ova krntija uopće dovesti do Rima?
-Naravno da hoće. -Stvarno?
Bezgrešna me nikad nije iznevjerila.
Uglavnom, bilo kako bilo, tertium non datur.
-Što je rekao? -Jebeš me ako znam.
Nezaustavljivi smo.
Nezaustavljivi smo!
-Nezaustavljivi smo! -Hajde!
Idemo, Vitto!
Svećenik, radnik i umjetnik krenu u Rim.
Zvuči kao početak vica.
Ali krenuli smo ispisati povijest.
Kakva rupetina.
Rim je tada bio velika zabava.
Pape, biskupi, umjetnici, kriminalci, političari, komunisti, fašisti.
Nema koga nije bilo.
Pa tako i mene.
Htio sam postati najbolji slikar u Rimu.
Za taj grad nije bilo dovoljno velikog platna.
Ispočetka se sjećam da sam slikao ljude i da su se smiješili.
Gospođo?
A onda se sjećam gladi
i sjećam se hladnoće.
Naslikat ću vaš portret.
-Hej. -Ne možeš ih sve uzeti.
-Koji kurac? -Imaš ih mnogo.
Podijelimo malo. I ja moram jesti. Hajde, sjedni.
I sjećam se tijela na ulicama, bombi.
Ali mene nije bilo briga.
Znao sam da će me Rim potražiti.
-Zdravo! -Bok!
Idemo k meni.
U ovom si se gradu samo trebao strpjeti.
Prije ili poslije i ja sam trebao postati dio zabave.
Čija je ovo kuća?
Zovu ga Umjetnik.
Njega zovu umjetnikom? E, pa, jadni mi.
Eno ga.
Onaj napušeni na kauču.
ŽIVOT KRIVOTVORITELJA
Donata, hladno je.
Hej!
Hladno je.
Hladno je. Idi u krevet.
U ovom je gradu uvijek hladno.
Ne znaš kako je hladno u mom rodnom gradu.
Donata, ljubavi, dođi.
Najdraži.
Ne možeš uvijek ovako.
Evo me.
-Što si još uzeo? -Je li sve ovo njegovo?
Sve je ovdje njegovo.
Zamisli koliko bi zarađivao da zna slikati.
-Razumiješ se u slikanje? -Ja sam umjetnik.
A ja trgovkinja umjetninama.
Pokazat ću ti svoje radove.
Ako si bolji od njega, možda nađem vremena.
Kako se potpisuješ?
Toni iz Duchesse.
Ali Toni sa slovom i.
A ne kao onaj Little Tony.
Ili Tony Curtis. Ili Tony Renis.
-Želiš besplatan savjet? -Reci.
Svejedno je li slovo i ili y, ime ti nije zvučno.
Ne privlači.
Uvjerila si me. Sutra ga mijenjam.
Dobro, i?
Hoćeš li mi pokazati svoje slike?
-Gdje ti je auto? -Auto?
Sad me vrijeđaš.
Vozit ću te najljepšom kočijom u Rimu. Dođi.
-Što ti je to u kosi? -Ne znam, što je?
-Imaš nešto čudno u kosi. -Skini.
Tuđa najljepša kočija.
Jesi li lopov ili umjetnik?
Zar je važno?
Brz si na jeziku.
Ostali su prespori. Idemo.
-Kamo? -Hajde. Sjedaj.
-Gdje? Čekaj! -Sjedaj.
-Čekaj. -Bravo.
-Čuvaš me? Guraš me? -Da.
-Inače i ja padam. -Polako!
Uspori, Toni sa slovom i.
Oprosti, ne znam što bih rekao.
Čistačica danas nije mogla doći.
-Ma, da. -Da.
Slušaj, Toni, što da ti kažem.
Ovo ti se neće prodati. Ne postoji tržište za takve stvari.
Danas je sve simbolično. Apstraktno, konceptualno.
A ti mi se više činiš figurativnim.
Što je? Je li te to uzrujalo?
Očekuješ da to dobro prihvatim?
Ali imaš talenta.
Anatomija ti je izvanredna.
-To je to, nage slike… -Nage.
Prodaju se ako nisu previše konvencionalne.
A, je li?
Imaš li nešto originalno?
Kako originalno? U kockama, kao Picasso?
Da, to bi ti se svidjelo.
-Ne bi. -Stvarno?
Sviđao mi se kad nije bio komercijalan.
-Stvarno? -Ti mi se sviđaš.
-Mogu li tebe slikati nagu? -Često me to pitaju.
Ali uvijek odbijem.
Da? Mene si čekala?
-Čekala sam Tonija iz Duchesse? -Da.
Pričekaj do sutra i saznat ćeš moje novo ime.
Meni sa šlagom.
Kroasan sa šlagom.
Ili brioš.
Rekla sam ti, više si lopov nego umjetnik.
Otkud ti ovo?
Berninijev autoportret.
Otkud ti?
To je kopija.
-Kopija? -Da.
Savršena je. Gdje si je pronašao?
Nisam je pronašao, moja je.
Da.
-Nema šanse. -Kako želiš.
-A gdje si vidio original? -U ovoj knjizi.
Ne vjeruješ mi?
Toni, pogledaj ovo.
-Možeš li ovo reproducirati? -Ovo?
-Dobro pogledaj. -Moja će biti bolja od originala.
Uvijek sam znao dobro kopirati.
Ništa lakše.
Linije su jednostavne.
Kist je malo osobniji.
Što je ovo?
Ako uspiješ, posjeti me.
Uvijek sam znao kad će mi se život promijeniti.
Na vratu bih osjetio kao neki svrbež.
Čudan osjećaj.
Svaki put.
Naprijed.
Ali problem je bio u tome što se nije samo moj život mijenjao.
Jesi li ovo ti?
Nisam.
-Nema zagrljaja? -Nema šanse.
-Stvarno? -Ne. Gubi se.
-Kako si ružan. -Tko mi kaže.
Dao sam otkaz u željezari.
Sad kad imaš otmjeni kaput?
Kaput imam da se uklopim.
Koga uopće briga za tebe? Zašto se moraš uklopiti?
Što mi imaš reći?
Sjećaš se kad bismo noćima kod kuće razgovarali kako ćemo razbiti glavne?
-Pričali smo razna sranja. -Meni nisu bila sranja.
Samo u Crvenim brigadama ovakvi kao ja mogu nešto promijeniti.
-I takvi kao ti. -Ja sam ničiji.
-Znam. -Ne nagovaraj me na ovo.
Ali…
Trebam pomoć.
Imam jedan sef za tebe.
Kod kuće sam rukama radio što sam morao da preživim.
Hajde. Uđi.
-Je li ovo oružarnica? -Hej! Koji kurac radiš? Sef je ondje.
Od djetinjstva me Fabione uvijek uvlačio u svoje nevolje.
Ali nisam ga mogao odbiti.
Stoj! Ruke uvis.
Što radiš?
Ne miči se. Drži ruke…
Toni, idemo! Požuri se!
Van! Toni, izlazi!
Jeste li poludjeli?
Budi miran.
Pogledaj taj kamperski krevet.
Krevet, da.
Spavam na njemu jer me jeza hvata od kreveta iz 19. stoljeća.
Jeza te hvata od udobnosti?
Pa spavaj onda na podu.
-Vittorio! -Znam. Samo još malo.
-Rekao si da ćeš brzo. -On je to rekao.
Mama mi je bila medicinska sestra, ali nisam liječnik.
Detalji, Vittorio.
Da, detalji. Što je to?
Stvari Fabioneovih novih prijatelja.
Uzet ću puške i pištolje. Ostavit ću vam dva.
Zaboga!
I pola je novca iz sefa tvoje.
Zadrži novac.
Meni ga daješ? Za cilj?
Ne.
Dajem ti ga jer od cilja ne možeš jesti.
-Jao! -Čekaj.
-Samo reži. -Da odrežem?
-I ostavim? -Da.
Svejedno. Iskrvari nasmrt. Evo.
Rekao sam ti da ne…
Dodaj mi gazu.
Ovo je apsurdno.
Pojaviš se s rupom na ruci, oružjem u kovčegu…
To nismo mi. Vi ste…
Kod kuće smo bili ministranti.
Je li propovijed gotova?
Nije još.
Što radiš jutros?
-Hej! -Da.
-Imam posla. -„Imam posla.”
-Vittorio, dodaj mi škare. -Neću.
Stišaj ovo, Vittorio.
Je li ovdje?
Čovječe! Pogledaj ovo mjesto.
Ovakva me mjesta slome.
-Nekako se osjećam maleno. Ti ne? -Ne, Vittorio.
Kad vidim ovu ljepotu, samo je želim imati.
I ti trebaš razmišljati kako će biti tvoja.
-Stani ovdje. -Ovdje?
Kako si upoznao ovu trgovkinju umjetninama?
-Upoznao sam je u biblijskom smislu. -Naravno. Bravo.
Jebao sam je.
Skužio sam.
Nisi.
-Nemoj. Razbit ćeš prozor. -Dvostruki je.
-Pusti me! -Ako nije ona, idem.
Dona!
-Vidi ga, živ je. -Gle što sam ti donio.
Idi, Vittorio. Prijateljica i ja ćemo ovo riješiti.
-Hoćeš li me upoznati… -Hvala na prijevozu.
Hej.
Što… Makni to.
-Je li dobra? I potpisana. -Idi onuda.
-Što? -Vrata su onamo. Dođi!
-Bok, Vittorio. Idi. -Ne, čekaj.
-Molim te. -Budi pristojan i upoznaj me.
Neću ući sa svećenikom. Čudno je!
Potpuno je ista.
Identična je.
Čak je i potpis isti.
Hej.
-Što želiš? -Mislim, ovdje sam.
-Velečasni Vittorio. -Drago mi je.
-Šef prijevoza.
-Rukuj se. -Da…
-Donata, drago mi je. -Velečasni.
Hej.
Nemoj.
-Što? -Znaš što.
-Ne. -Ne smiješ ti to.
Samo sam…
Ostavit ću vas. Kasnim na misu. Doviđenja.
-Bok. -Dobar dečko.
Ispovjedi se.
Kako ćemo? Da ti sad dam predujam?
Koliko… Koliko si imao na umu?
Nisam stručnjak za tržište, ali…
Ovo je 10 % prodajne cijene.
300 000 lira?
-Vrijedi tri milijuna? -Vrijedi najmanje tri milijuna.
Onda trebamo proslaviti.
Vodim te na ples.
Dobro plešeš?
Najbolje.
Okrenuo se i ugledao ogromnog medvjeda.
Još većeg od prethodnog.
-Golemog bijelog. -Daj!
Kaže: „Reci istinu. Niste valjda došli u lov?”
Hej!
Otišla si na našoj pjesmi.
Ljudi, ovo je Toni.
Toni, Balbo.
Balbo, Toni.
Bok. Uzet ću stolicu.
Toni je umjetnik.
Nedavno sam ga upoznala.
Toni je krivotvoritelj.
Krivotvoritelj.
A…
Balbo mi nabavlja nakit.
Ogrlice, prstenje…
Daje mi dobru cijenu. Ne pitam odakle mu.
Imaš li večeras ogrlice ili prstenje?
-Želio bih kupiti djevojci dar. -Stvarno?
Crocca, što je večeras u zalihama? Imamo li zaručnički prsten?
Provjerit ću.
Crocca je sportaš, znaš?
Profesionalni razbijač.
Što to znači?
Izvoli.
Ostala su mi ova dva ljepotana.
Uzet ću oba.
Pretjeruješ.
-Zajedno vrijede… -Tri milijuna.
-Pa što? -Toni, što radiš?
-Vrijede deset puta više. -Rekao sam da ću uzeti oba.
Od čekova radimo papirnate avione.
-Da? -Sutra dođi s pravim novcem.
Toni, ne glupiraj se.
Donata, polako. Nije moj novac.
Daj. Ali potpis je
isti kao pravi.
Dobro, uzet ćemo.
Ali postoji caka.
Od te me je riječi znala zaboljeti glava.
-Ne znam što je, ali sviđa mi se. -Koja je „caka”?
Caka je da, ako nas zajebeš,
sutra će ti svratiti Vozač.
I pokazati ti zašto ga tako zovu.
Caka je jasna.
Evo još jednog vica.
Možda ga znate.
Znate onaj o safariju u Africi?
Sigurno sam ga pričao.
Mjesec odozgo…
Hej.
Uzeli su ček i dali nam hrpu novca.
Dobro. Riskirao si da ostaneš invalid.
Sad ćeš mi platiti doručak.
Pokazat ćemo ti naše mjesto.
Balbo, Crocca, Vozač i ostali…
Iskreno, znao sam tko su.
Tih su godina svi u Rimu znali imena članova bande.
Marcello, natoči mi spumu.
Ali uživo su bili drukčiji nego u novinama.
Uvijek igraš sam.
Je li ovo za jelo ili samo za ukras?
Još jedan komičar.
Balbo, gdje ih nalaziš? U cirkusu?
-Znaš li igrati biljar? -Naravno.
Mucavče, složi kugle našem Paulu Newmanu.
Zašto te zovu Mucavac?
Z… Za…
Zato…
Jasno mi je. Složi kugle.
Da vidimo leži li ti bolje kist ili štap.
U kurac.
-Umjetnik? -Da.
Što to znači? Donatine kopije?
Ne samo to.
Radim i nešto svoje.
Svestran sam, Ba'.
Neki sam dan s prijateljem opljačkao oružarnicu. Još se priča o tome.
To si bio ti?
Da. S prijateljem.
Danima smo lovili gadove
koji su to odradili, a nisu se prvo javili nama.
A eto te.
-Samo sam otvorio sef, Balbo. -Što će vama oružje?
-Treba mom prijatelju, meni ne. -Zašto?
Veće je oružje za političare.
Ostavio mi je dva pištolja.
Političare? Crvene ili crne?
Crvene.
-Čak si i boju pogriješio. -Boli me kurac za boje.
Uz one sam koji mi pomažu.
Idemo vidjeti ta remek-djela.
-Čekaj ovdje. -Dobro.
Lijepo ti je ovdje. Kao u brlogu.
Naći ću ti ljepši stan.
Ne treba mi stan. Treba mi studio.
Pravi studio s dosta svjetla i prostora, a ne ova rupa.
Treba mi atelje.
Atelje?
Zapisat ću si. Naći ću ti atelje.
-Stvarno? -U kojem možeš živjeti.
Samo mi pomozi ako imaš pet minuta.
Imam cijeli dan za atelje.
-Ove… -Da?
Otkupit ću ih.
Idemo, Michelangelo.
Evo nas. To su ulazna vrata.
-Taj? -Da.
Bilo je skladište jednom od naših.
A onda mu je palo na pamet razgovarati sa sucem.
Sve je ovdje. Pisaći stroj, televizor… Baci sve. Radi što god želiš.
Uredi malo ulaz, donesi biljaka.
Nabavi si psa, poševi se.
I eto.
Kakvo svjetlo. Nije kao ona grobnica u kojoj si živio.
Što kažeš? Hoće li ovo poslužiti kao atelje?
Hoće. Ali ne mogu si to priuštiti.
Ne moraš platiti.
Samo nam povremeno moraš obaviti poslić.
Kakav poslić?
Umjetničke stvari.
Više-manje.
Zapiši serijske brojeve. Znaš li kako?
-Naravno. -Dobro.
To je bivši vlasnik kuće.
Vidjet ćeš i manje umjetničku stranu.
-Ne, zaboga! -Što da radim?
Što da uzmem? Uho ili oko?
Ti biraj! Uho, oko…
-Oko. -Uzmi oko.
-Bože, ne! -Uzet ću mu usta da zašuti.
-Preklinjem vas. -Otvori usta!
-Natjeraj ga da otvori usta. -Molim vas!
Ne!
Molim vas! Preklinjem vas!
Nisam ništa rekao sucu. Neću ništa reći sucu.
Smilujte se!
Molim vas…
I?
Najbolji dio?
Kaže da nije pričao.
Nisam.
-Nije pričao? -Nisam.
-To je rekao. -Ne, već im je sve rekao.
Ne!
-Nije li tako? -Ne. Ja…
Je li tako, ptičice?
-Ne, ja… -Već si propjevao, zar ne?
-Ja… -Da čujem kako pjevaš.
-Ne. -Da čujem!
Ja…
-Zaboli me. -Ne!
Neće više pjevati.
Bez brige. Bio je cinkaroš.
Poslat ću čistačicu pa se useli sutra.
Evo.
Ovo je za tebe.
Za Modiglianija. Kolekcionar ju je kupio za osam milijuna.
Molim?
Uzimam 30 %.
Mojih je 2,4 milijuna, a 5,6 milijuna je za tebe.
Minus 300 000 koje sam ti već dala.
Trebaš se baviti ovime.
Dobar si.
Zarađivat ćeš koliko hoćeš.
-Čime? -Kako to misliš? Pa, slikanjem.
-Kopija? -Jasno.
Nitko drugi nije ti ni blizu.
Ali to nije dovoljno. Moraš znati koje kopije slikati.
A ti sigurno znaš.
Moramo navaliti na rani početak 20. stoljeća.
-Na crteže koje voliš. -Svrbež.
Netko napokon shvaća da sam najbolji slikar u Rimu.
Evo ga. Život se opet mijenja, kad najmanje…
Što kažeš?
Želiš li ući u posao sa mnom?
Kakav posao?
Ljubavni?
A i to.
Zaljubljuješ se.
-Nikad. -Zaljubljuješ se.
Ja se ne zaljubljujem.
Ni ja.
Monet, Boccioni, De Chirico. Sve sam ih znao iskopirati.
Bio sam dobar.
Sve. Napunit ćemo sve.
Imat ćemo slike koje svi žele, ali nitko nema.
Sjećam se svega što se događalo.
I sjećam se da sam bilo sretan.
Na stropu je parket.
-Da. -I na stropu je parket.
A ovo je
naša… soba.
Naša soba?
To si ti rekla.
Tako sam zamišljao svoj život.
Znaš da smo bili ministranti?
-Ne. -Nisam joj stigao reći.
-Sva trojica. -Nema šanse.
Da. A onda su me izbacili.
Fabione je radio u tvornici, a sad je u politici.
-A Vittorio, evo vidiš. -Zašto su ga izbacili?
Pojedi tortu.
Znam. Koji ću joj razlog reći?
Uglavnom, krao je milodar.
-Da kupim kistove. -Ma, da.
Ti si jedini dosljedan.
Dosljedan? On?
Nije htio biti svećenik. Samo ga je zanimao novac.
-Ne, mnogo je kompliciranije. -Što je ono tvoja majka govorila?
-Svećenici su elegantniji… -Svećenici jedu!
-Govorila je da svećenici jedu! -Pusti ga.
Dobro. I?
Siromašna obitelj, manjak prilika.
Samo sam ovako mogao nastaviti studij.
I evo me.
Mama ti je bila u pravu.
Elegantan je, zar ne?
-Hvala. -Jako elegantan.
Vas dvojica malo sličite.
-Stvarno? -Da.
-I ja sam elegantan? -Jako.
-Što želiš? -Isto.
Fabione te želi vidjeti. Dođi na misu na Veliki četvrtak.
Može.
Sviđa mi se Donata.
I meni.
Nemoj zajebati sad kad si dovde dogurao.
Za sve postoji vrijeme.
Čija je ovo krntija?
Velečasni, nabavit ću ti auto.
-Svi su mi pali po autu. -Balbo, drago mi je.
Znam da kasnim, ali imao sam posla.
Donio sam ti ovo da se iskupim.
-Što se dogodilo? -Ništa.
Što je ovo? Francin tiramisu?
-Kako si? -Dobro. Ti?
-Dobro. -Tko je Franca?
Ali postoji problem sa srećom.
Nikad je nije dovoljno.
I to je bila moja pogreška.
Dobro zarađuješ kao umjetnik?
Jako dobro.
-Koliko je bio? -Manje od tvog.
Da?
Zna li Donata da sam izlaziš noću?
Što ti misliš?
Moraš ostati tajanstven. Ne možeš ženama reći sve.
-Idemo. Netko te želi upoznati. -Tko?
Jedan tip.
Koji to kurac nosiš?
Hej, Ba.
Ovo je To… Toni?
-Hej. -Sansiro, Toni.
-Drago mi je, Toni. -I meni.
-Mora na put. Treba mu putovnica. -Dobro. Napravit ćemo dječju putovnicu.
Voli se šaliti.
Što misliš koga će prije zaustaviti, mene ili vas?
-Mene. -Točno.
Loš izbor.
Dobrota je oružje jakih.
Imaš li svoju pravu putovnicu?
Idemo.
-Idi. -Ti ne ideš, Ba?
Ne, idem plesati.
POTPIS OVJERA POTPISA
Eto ga!
Hej.
Sad se zoveš Edoardo.
Savršeno.
To mi je posao.
Balbo nije lagao.
-Dugujem vam uslugu. -Da.
Zaveži čvor na rupčiću da ne zaboraviš.
Zašto te zovu Sansiro?
Vjerujem u dvije stvari.
Jedna je Inter.
I ja navijam za Inter.
Altobelli?
Precijenjen.
Oriali?
Oriali je dobar.
Baresi?
On je najbolji.
-Faca si, Toni. -Čuvaj se, Sansiro.
Faca si.
Naprijed, Inter!
Uvijek.
Fabio!
Gledaj ovo.
Znači, družiš se s fašistima?
Tko ti je rekao tu glupost?
Gledaj me kad ti se obraćam.
Fašističko smeće koje je bombama pobilo ljude u vlakovima?
Ni s kim se ne družim.
Samo tratiš vrijeme.
S tobom ne vrijedi o politici.
Slomit ćeš mu stopala!
Ispričavam se.
Vittorio kaže da imaš neke pisaće strojeve.
Je li istina?
Imaš li jedan za nas?
Imam jedan s rotirajućom glavom.
R malo strši, ali sjajan je.
Onda mi učini uslugu.
Stavi ga sutra u prtljažnik sivog Forda.
Bit će parkiran ispred.
Može, Fabio.
Hvala.
Pogledaj mu lice.
Izvan sebe je.
Ja ću.
Kako bi ti prao noge beskućniku?
-Dobro, idem. -Pamet u glavu.
-Bok. -Bok, Fabio.
Staromodan si. Misliš da je voće za djecu.
Kažem ti, nije.
Jagoda i limun su najbolji, vjeruj mi.
Pa jedi, tko ti brani? Ne moram ja.
„Iznenađen, zatamnjen.”
Zapanjen.
Znao sam. Ovaj limun ima okus sapuna.
Gdje ste više? Mislio sam da su vas zaposlili.
-Bilo je previše izbora. -Čekao je limun.
Planiramo sastanak mjesecima, a ti kasniš zbog sladoleda?
-Kao da ti je sedam godina! -Deset minuta!
Deset minuta.
Znaš li koliko to znači s nekim ljudima?
Čekaj, slušaj ovo.
Vođu demokršćana, časnoga Alda Mora,
upravo je u Rimu otela skupina terorista.
Je li moguće?
Incident se…
-Kako su to uspjeli? -Pojačaj.
…dogodio ispred parlamentarne rezidencije.
-Teroristi su otvorili vatru… -Idemo!
…na pratnju vođe demokršćana.
Zatim su ga prisilno…
Ova je otmica sjajna vijest.
Sad moramo uložiti.
Ove su građevine izvrsna prilika.
Nije li tako?
Kao i uvijek, Zu Pippo. Da.
Toni.
Balbo kaže da nam možeš pomoći
s dokumentima za povratak u New York.
-Na usluzi sam. -Dobro.
Virginia će ti dati sve što trebaš.
-Sviđaju ti se slike? -Avangarda.
-To se traži. -I dobro se prodaju.
A ove?
Te su moje.
Prodaju li se?
Ne baš.
Što kažeš, Virginia?
Sviđaju li ti se?
Znaš što ćemo?
Kupit ću ih.
Koliko tražiš?
Ne mogu reći. Čast mi je što vam se sviđaju.
-Mislim da si ti prava osoba. -Za što?
Želim da mi naslikaš nešto posebno.
Za mene.
Napoleona.
Čini se prikladnim.
-Možeš li? -Ovog ovdje?
Nećete primijetiti razliku i volio bih da to bude dar.
Balbo.
Vidiš kako je Toni pristojan.
Da ste bar svi vi Rimljani takvi. Ali niste.
Dobro. Malo strpljenja. Mi Rimljani…
Nemamo povijest. Improviziramo.
Ali morate biti oprezni.
Glasine se šire.
Neki kažu da Balbo samo priča.
Da ne uvlači jezik u usta.
Stvarno? Tko to kaže?
Priča se uokolo.
Priča se? Dobro.
Glasine su poput duhova. Lebde oko nas, ali tko vjeruje u njih?
Idem ja.
Idem u studio.
Otpratit ću te do vrata.
-Pričekat ću dokumente. -Naravno.
Ujak ti nije dopustio da kažeš.
-Što? -O slikama.
-Tvojim? -Sviđaju ti se?
Gle, ne razumijem se baš,
ali u usporedbi s drugim kopijama,
tvoje izgledaju stvarnije, ljepše.
Ali ja stvarno nisam mjerodavna.
Ako ti se sviđaju, onda se razumiješ.
Želiš li portret?
Bok.
Antonio?
-Toni. -Toni.
Oko 12.50 poziv je stigao u redakciju.
Glas je rekao:
„U govornici u Via Teulada, na uglu Piazzale Clodio,
nalazi se letak Crvenih brigada.”
Leci su bili otipkani i označeni uobičajenom petokrakom zvijezdom.
Vittorio kaže da imaš neke pisaće strojeve.
PISAĆEM SE STROJU NE MOŽE UĆI U TRAG
Imam jedan. R malo strši, ali sjajan je.
Autentična je i poruka Crvenih brigada pronađena u Torinu, Rimu, Milanu i Genovi
CRVENE BRIGADE PRISILILE MORA NA PRIJEDLOG RAZMJENE
-Pomolimo se za časnog Alda Mora. -Papa nije želio propustiti tradicionalni…
Večeras su Crvene brigade izbacile letak,
šesti u nizu,
o otmici časnog Alda Mora.
Letak je sličan prethodnima
i navodi da je tzv. „ispitivanje Mora” završilo.
Spominje se da je proglašen krivim i da mu slijedi smrtna kazna.
…opasan ubačaj, kreće se prema sredini kaznenog prostora.
Oriali je dobro pozicioniran.
Collovati juri, uspijeva presjeći loptu
i šalje je u kroner.
Prošlo je osam minuta od početka drugog poluvremena.
Vrhunsko drugo poluvrijeme…
-Bok. -Bok.
-Kad je rok? -Za desetak dana.
I s postarivanjem okvira. Hoćeš li moći?
Naravno. Gauguin je mačji kašalj.
Za koga je ovo?
Za prijatelja.
-Koliko će nam platiti? -Neće nam platiti.
Onda prvo završi Gauguina jer ćemo to naplatiti.
-Bok. -Bok.
Što… Hej.
Smetam?
Ne.
-Smijem li? -Naravno.
Dokumenti. Od Zu Pippa.
Može ovdje?
Htio si naslikati moj portret. -Da.
-Je li svjetlo ovdje dobro? -Savršeno.
Raskomoti se. Treba ti biti udobno.
Skinut ću jaknu. Bit će mi udobnije.
-Nije ti baš udobno, zar ne? -Ne, nije mi još udobno.
Onda skini cipele.
Sad je dobro.
Ovako je bolje.
Hej.
Stvarno slikaš moj portret?
-Ja? -Da.
Portret može čekati.
Sviđa mi se svjetlo.
Toni!
Koji je sad kurac?
Traže te.
Uvijek me traže.
-Hej! -Požuri se. Moramo ići.
Krojač želi razgovarati s tobom.
-Što hoće? -Otkud ja znam, jebote?
Valjda upoznati te.
-Upoznajmo se. -Hej.
Ne budi seronja.
Oni su pravi negativci.
Dobra večer, Toni.
Dobra večer.
Hlače su vam prevelike za broj.
Izgledalo mi je moderno.
Ali vjerujem vašoj procjeni.
Toni, trebamo uslugu i vrlo je hitno.
Treba nam lažna izjava Crvenih brigada.
Lažna izjava?
Ali, naravno, identična onima koje ostavljaju
u telefonskim govornicama i kantama za smeće.
Biste li vi to mogli?
Mislim da bih.
Mislite?
Bit će identična.
Dobro.
Ovo su kopije izjava koje su dosad objavljene.
Ovako nešto bi trebalo pisati.
Najvažnije je da piše da je predsjednik mrtav. Ostalo izmislite.
A ovo je…
Plaćate mi unaprijed?
…za mjerenje kruga oko zvijezde.
Tako se vidi je li izjava stvarna ili lažna.
Dobro?
Zašto bih ovo učinio?
Jer moramo spasiti predsjednikov život.
Nije li očito?
Naravno.
Posljednja je izjava broj šest. Vaša mora biti broj sedam.
Ne zaboravite.
Moderno, kaže.
Smiješan tip.
Točno smo iznad jezera Duchessa,
mjesta gdje su Crvene brigade u izjavi broj sedam
rekle da se nalazi tijelo Alda Mora.
CRVENE BRIGADE SUĐENJE ALDU MORU
Od zore vatrogasci, policija i karabinjeri ništa nisu pronašli.
Remek-djelo!
Stotine dojava pristiže policiji, karabinjerima
i financijskoj policiji dok pretražuju…
Samo kažem.
…svaki pedalj.
Ako kažemo da ćemo isporučiti 15., onda mora biti 15., Toni.
Neću se sramotiti
jer ti moraš slikati tog Napoleona.
Je li ja razgovaram sama sa sobom?
…na području jezera Duchessa,
gdje su vlasti i istražitelji postavili sjedište…
-Nije li to blizu tvog rodnog mjesta? -Jest.
-Izlaziš? -Idem na ručak s Vittoriom.
-A Gauguin? -Bit će gotov 15.
Dotjeraj se večeras. Iskupit ću se.
Specijalni ronioci zaronili su u donji sloj vode.
Izvedem te na foie gras, a ti uzmeš juhu?
Ne volim foie gras i kavijar.
Ne znaš uživati u životu.
Gdje ti je ovratnik?
Zar ga smijete skidati?
Smijemo.
Pravila Crkve pozivaju na „dostojnu odjeću”.
Ali znam da Rim ima sasvim drugačiju sliku o tome što to znači.
Što je, Vitto?
Biskup na odlasku predložio me je za monsinjora.
Ali netko je drugi dobio.
Netko tko ima mnogo prijatelja u Vatikanu.
Očito je bio vrjedniji od mene.
A ja sam zapeo ovdje.
Dobro ti je ovdje. Vjeruj mi, bez brige.
Nisi stvoren za brige.
Kakav bi tek krevet dali monsinjoru.
Raspoložen si. Što ima? Što smjeraš?
Radim za opće dobro.
Ja častim. Moram ići.
-Vidimo se. Čuvaj se. -Odlaziš?
Otkud ti, jebote?
Plešem. Je li to uredu?
-Ne možeš doći ovamo plesati. -Ne?
Znaš da ne možeš.
Što tebe briga?
Ne smeta ti?
On je takav, poput djeteta. Ne može se kontrolirati.
Voli se šepuriti.
Danas plavuša, sutra brineta.
Jebeš to.
Sve dok znaju tko su.
Kako god ti kažeš.
Tko su oni ljudi?
Poznaješ li ih? Hej.
Čekaj ovdje.
Bolje?
Je li i ovo moderno?
Ako ste me došli pohvaliti, nema potrebe. Znam da sam sjajan.
Slažem se. Sjajno obavljen posao.
-Trebamo još nešto. -Što? Još jednu izjavu?
Moramo javiti Crvenim brigadama da mogu dobiti mnogo novca
u zamjenu za predsjednikov život.
Sam papa prikuplja novac.
Papa?
Koliko novca?
Deset milijardi.
Deset milijardi?
Recite prijatelju da se može spasiti.
Svi se mogu spasiti i uzeti novac.
Ispričajte se Donati jer joj oduzimam vrijeme.
Samo malo.
Kako znate to sve?
Ime moje djevojke, prijatelja iz Brigada?
Poslušajte me, Toni.
Zbilja će uskoro otkriti gdje drže predsjednika?
-Pitanje je dana. -Što ćete onda učiniti Brigadama?
Želite li spasiti prijatelja?
Dona? Hej.
Sutra nazovi Vittorija. Ali iz galerije.
Važno je.
Hoćeš li?
Što je bilo?
Sad nam dolaze pred vrata? Tko je ono?
-Idemo u krevet. -Ne idemo u krevet.
-Dona! -Tko je i što je htio?
Ne prodaji mi sranja da je za moje dobro.
U ovom sam svijetu 20 godina bez tebe.
Nikad mi nisu naudili. Znam kad je ozbiljno.
-Jasno mi je. -Nije ti jasno, Toni!
Ako ti upadneš u nevolju, i ja ću.
Večeras možeš spavati na kauču.
Idem naprijed.
Svašta mi moraš objasniti.
Papa ima deset milijardi. Vlada neće pregovarati.
-Završit ćete pod zemljom. -Boli me kurac kako ćemo završiti.
U čije ime govoriš?
Ne znam tko je on. Samo sam mu jednom učinio uslugu.
Papa želi dokaz da je Moro živ.
Onda će vam dati kovčeg novca i oslobodit ćete ga.
Javit ću ti.
-Bok. -Budi oprezan.
Hej.
Gdje smo?
Dođi. Nemamo mnogo vremena.
Ovo je treća polica. Dođi.
Pomakni ove krpe, ostavi kovčeg ovdje i idi.
Nitko neće biti ovdje.
Ovo je dokaz da je Moro još živ.
Drži današnje novine.
CRVENE BRIGADE
Fabio, što radiš?
Ostavi sve i idi. Odjebimo odavde.
Dosta s komunistima i fašistima. Idemo.
Toni.
Slučajno si upao u ovo.
Meni je ovdje mjesto.
Subjekt nam je na nišanu.
Mirujte dok se ne obavi razmjena.
Svećenik je došao. Razgovaraju.
Primakni mikrofon.
Očekivao sam tipa s torbom, ali donio sam fotografije Mora.
A novac?
Sveti je Otac satima bio na mukama,
ali ipak je odlučio da neće obaviti razmjenu.
-Ne želi spasiti prijatelja? -Došao sam vam javiti.
Što? Ma, vraga!
-Što se događa? -Svećenik je otišao.
Subjekt mi je na liniji paljbe, ali nema kovčeg.
Da ipak nastavim?
Odlazi. Da ipak nastavim?
Ne. Vatikan je sigurno sve razotkrio i otkazao operaciju.
Povlačenje.
-Halo? -Vitto? Hej, Vitto!
Što se događa?
Moraš nazvati Fabionea. Reci mu da bježi.
Palermo. Stradavši od eksplozivne naprave na liniji Napulj-Palermo,
30-godišnji Giuseppe Impastato…
Odluka Ministarstva obrazovanja
vezano za biračka mjesta u školama…
Izvanredna vijest!
Rimom je odjeknula važna vijest.
Pronađeno je tijelo muškarca u središtu grada.
Možda je tijelo Alda Mora.
Još nema službene potvrde.
Tijelo je pronađeno u vreći.
Ponavljam, u središtu Rima u Via Caetani, blizu Piazza Argentine,
samo nekoliko metara od sjedišta Demokršćanske stranke
i sjedišta Talijanske komunističke partije u Via delle Botteghe Oscure.
Razumljivo je da vladaju osjećaji nesigurnosti i gorčine.
Ova su izvješća, ponavljamo, neslužbena.
Nijedna ih agencija još nije potvrdila.
Čekamo Ministarstvo unutarnjih poslova.
Prije 70 minuta
vojne snage i tajna služba
počele su pristizati u Via Caetani…
Podsekretar unutarnjih poslova, Nicola Lettieri, već je na licu mjesta
s političarima, policijom…
Nema ni traga memoarima.
Policija je potvrdila
da je čovjek pronađen blizu Via delle Botteghe Oscure
časni Aldo Moro.
Krojač samo govori.
Obećao je izvući dvojicu naših prijatelja iz zatvora
ako nađemo gdje je Moro.
-Jeste li ga našli? -Naravno.
Ali nisu učinili ništa, a prijatelji su mi još u zatvoru.
Moj je prijatelj nestao.
Možda se skriva u kanalizaciji.
-Tko je uopće Krojač? -Netko tko nam je dosad dobro služio.
Drži mnogo ljudi u šaci.
Murjake, suce, odvjetnike… Sve kojima plaćamo.
Ali ako ne učini što kažemo, potpuno ćemo ga sjebati.
-I svećenike drži u šaci. -Kako misliš?
Nekoga u Vatikanu.
Trebao mi je dati kovčeg s deset milijardi za Brigade u zamjenu za Mora.
-Kladim se da je sve propalo. -Da.
Imao si sreće.
Da si uzeo taj kovčeg, ne bi sad bio ovdje.
Krojač ga nije htio spasiti.
-Zašto bi ubili Mora? -Zašto?
Htio je koaliciju s komunistima.
Tvoje prijatelje iz Crvenih brigada čeka smrt ili smrtna kazna.
Baš šteta.
-Paul Newman nije ti ni do koljena. -Dobro jutro.
Mi o vuku…
-Vraćaš se završiti partiju? -Ne, dosta mi je poraza.
Drži se naših dogovora, dobro?
U mom je kraju to izdaja.
Vidjet ćeš što će se dogoditi tebi i toj tvojoj marioneti.
Hvala lijepa.
Pretraženi su brojni stanovi, podrumi,
podzemni prostori i garaže.
U tijeku su blokade i provjera prometa.
Što se tiče istrage pokrenute odmah nakon…
-Ovdje si? -Da.
Da.
Ne znam što reći. Bez teksta sam.
-Čast mi je što vam se sviđa. -Osvojio si me ovime.
Učinit ću ti što god želiš. Bilo što.
Ima nešto.
…slučajno prekjučer.
Bila je to važna operativna baza Crvenih brigada…
Prijatelj mi je ugrožen.
Potvrđeno je pregledom pronađenih dokumenata i materijala
dio kojih je podvrgnut laboratorijskom…
Toni.
Znaš li što je Napoleon učinio kad su mu rekli
da njegovi ljudi u Rusiji umiru od hladnoće?
Znaš li?
-Ne znaš. -Ne.
Točno. Nije učinio ništa.
Ništa.
Jer je glupo boriti se protiv očitog.
I opasno.
Pokušaj shvatiti.
Sad idi i zabavi se.
Dona?
Donata?
Hej.
Kako je bilo na zabavi?
Je li mu se svidjela slika?
-Što radiš? -Što ja radim, Toni?
Nešto smo se bili dogovorili.
Prekršio si to, pa odlazim.
-Bit će spremno za dva dana. -Dva dana?
-Nećeš je dovršiti. -Dva dana.
Nije u tome stvar!
Donata…
-Jasne su mi tvoje avanture. -Avanture?
-Da. -Paranoična si.
Da, paranoična sam.
Nije mi lako, ali razumijem.
I mogu zažmiriti na činjenicu da mi stalno lažeš.
Znam to.
Ali stvarno ne razumijem
zašto se petljaš s ljudima zbog kojih se osjećaš kao veći muškarac.
Ne želim imati veze s ovim, Toni.
Dona.
I uzimam slike. Što će ti uopće? Nema smisla.
Slušaj, Donata…
Sutra ću poslati nekoga, a ti se posveti svojim kompićima.
Ovu ću ti ostaviti za uspomenu.
Neka te podsjeća na to tko si postao.
Znaš li što je gore od toga da nemaš talenta, Toni?
To da imaš samo malo.
Jer je to malo dovoljno
da shvatiš da si bezvrijedan.
Nisi sposoban ni za što osim ako nemaš što kopirati.
Što to govoriš?
-Jesi li gotov? -Nisam.
Od toga je trenutka
sve otišlo kvragu.
Zbogom, au revoir
Koji kurac?
Otišli smo na otpad.
Kočnice su presječene.
Dirali su ih.
Tko?
-Toni! Žao mi je… -Šuti, smeće jedno!
-Što si učinio? -Prestani.
Smiri se. Dosta.
Svima je ovo težak dan. Moramo imati razumijevanja.
Žao mi je zbog vašeg prijatelja, Toni.
Iako, ako smijem reći,
nisam očekivao takvu reakciju od vas.
Nagli izljev hrabrosti.
Ali morate si moći priuštiti hrabrost, Toni.
Znate što si još ne možete priuštiti?
Znatiželju.
Sva ta pitanja o tome tko smo, što radimo,
kako vam je prijatelj umro.
Što kažete?
Dosta ovog cirkusa. Možemo li opet uljudno razgovarati?
Može?
Trebamo predsjednikove memoare.
Ne one objavljene u novinama, naravno. Cijelu verziju.
Ne tražimo je samo mi,
ali možda nam vaš prijatelj može pomoći da je prvi dobijemo.
Ne znam gdje je.
Naći ćete vi neki način.
Što ako ne želim naći način?
Toni, rekoh vam, ne možete si priuštiti znatiželju i hrabrost.
-Više se nećemo vidjeti. -Ne bih vam to poželio.
Jebi se!
Dona?
Ne, Toni. Vittorio je.
Vitto.
Što ima?
Sve je u redu. Kod tebe?
Da, sve je u redu. Reci.
Čuj, malo mi je neugodno.
Ali mojoj pučkoj kuhinji trebaju
donacije i mislio sam da…
Koliko ti treba?
Moramo je renovirati jer se raspada.
Koji kurac? Hej!
-Zu Pippo. -Hej.
Jesu li dobri prema tebi?
Jesu.
Trebaš li što?
Stalno mi daju juhu.
Kako ide?
Toni.
Toni, u životu ovo moraš iskoristiti.
I moraš znati s kim si i protiv koga si.
Balbo to nije znao, iako sam ga upozorio.
A ti si skoro napravio istu pogrešku.
Njemu nisam mogao pomoći,
ali tebe sam spasio od pogreba.
Moraš znati gdje ti je mjesto.
Ispričat ću ti nešto.
Nedavno sam dao hrpu novca bankaru.
Obogatio se u Americi. Trebao ga je uložiti. A što je učinio?
Ukrao mi ga je.
Jesmo li ikad napravili frku, dramu? Nismo.
Šutjeli smo i još šutimo.
Čekamo.
Dođi.
Važne stvari zahtijevaju strpljenje.
Tek sam nakon pet mjeseci mogao držati kist.
I?
Tko sam ja bez ruku?
Što sam mislio tko sam?
Mislio sam da nema cijene.
Ali Rim uvijek naplati dug.
Halo?
-Toni? -Vitto.
-Smetam li ti? -Reci.
Imam dobre vijesti.
Dobro si potrošio moj novac?
-Sviđa ti se? -Itekako.
Kako su ti ruke?
Dobro.
Rukavice.
Evo ga.
Vittorio ju je upoznao. Kakva je bila?
Donata je vrhunska žena.
On je nije zaslužio.
Užasno mi nedostaje.
Sve mi nedostaje.
Kako me je gledala.
Zbog nje sam se osjećao…
živo.
Da, živo.
Sjebao sam.
Uvijek sjebemo.
Toni.
Moram otići odavde.
Što dalje.
Sve više ljudi surađuje.
A policija prvo puca, a onda traži da podignemo ruke.
Možeš li mi pomoći?
Naravno da ti mogu pomoći.
Putovnicu ti mogu napraviti i ovim rukama.
-Imam i novca. Ne puno, ali ostalo mi je. -Putovnica će biti dovoljna.
Jasno, ako trebaš pomoć, samo pitaj.
Dat ćeš mi svoj otmjeni auto?
Evo. Znao sam da ćeš kad tad spomenuti auto.
-To je ionako bio dar. -Od koga?
-Od biskupa. -Opa!
Kad ćemo ga upoznati?
Vas bih zadnje doveo na večeru u kuriju.
-Zašto? -Što ne valja s tvojim prijateljima?
Time me je nagradio za trud…
Čekaj malo.
Prije negoli odeš, moramo nešto važno obaviti.
Nogama, ne rukama!
-Nogama! -Trebaš svoju loptu!
-Nogama, Vitto! -Dodaj je!
-Hajde! -Hajde, Vitto!
Hajde, Toni!
Dotakni je.
-Fabio, dodaj! -Altobelliju.
Hajde, Vitto! Glavom! Dodaj!
Ne!
Grozan si.
Altobelli vidi Orialija!
Škarice Orialija!
Glavom. Dodaj!
Gol!
Oriali!
Tad smo nas trojica posljednji put bili zajedno.
Što želiš?
Ispričati se.
Sve isprike svijeta nisu dovoljne.
Imam i prijedlog.
Prodaj je.
Što to znači?
Znači da trebam novac.
-Novac? -Dona.
-Trebam novac. -Što radiš? Ustani. Zašto?
Jer su vjenčanja skupa.
-O čemu govoriš? -Želim postupiti ispravno.
-Pozvat ćemo pola Rima. -Kako da ne.
-Kupit ću ti haljinu s… -Kaže se šlep.
-Sa šlepom. -Da.
Latice ruža, prstenje… Molim te.
Dona, ozbiljan sam.
Sjebao sam, ali ozbiljan sam.
Toni, daj.
Molim te.
Toni.
Trudna si.
Da, Toni, trudna sam.
-Zbilja mi više ne trebaš. -Kako to misliš?
To je naše dijete.
-Više nismo zajedno. -To je naše dijete.
Ti imaš drugog posla.
Jedino moje što sam napravio.
Čovječe.
Jebote, savršeno je.
Jer sam umjetnik.
Hvala, Toni.
Evo.
Ovo su memoari.
Koliko imaju stranica?
Više nego dvostruko više od objavljenih.
-Više nego dvostruko? -Što će ti?
Da zaradiš još novca?
Ovo je moje životno osiguranje.
Nikad se nisam razumio u politiku.
Ali ovo mi daje priliku da preživim.
Kamo ćeš?
Možda u Ognjenu Zemlju.
Ognjenu Zemlju.
Da je bliže, posjetio bih te.
Bolje ne.
Nije li Rim predivan?
Bolje je da se više ne vidimo.
Idi prije nego što počnemo plakati.
Koga zavaravam? Kamo ću otići?
Ne vidimo li se više, nadam se da je zbog tebe.
Gade jedan, uzeo si mi riječi iz usta.
Bok, Toni.
„Naravno, obraćam se vama.
Ali svima vama. Partiji, državi.
Dobro razmislite, dragi prijatelji. Budite neovisni.
Ne gledajte na sutra, nego na dan poslije.
Ponavljam da ne prihvaćam presudu demokršćana.
Nikome neću oprostiti i nikoga neću opravdavati.
Ponekad razmišljam o mnogim pogrešnim odlukama.
Izborima koje drugi nisu zaslužili.
Onda si kažem da bi sve bilo isto
jer nam je svima određena sudbina.
Istina je, dragi prijatelji,
veća od bilo koje izborne pobjede.
Da dobijem milijun glasova, ali izgubim djelić istine,
bio bih gubitnik.
Sve mi se čini pomalo apsurdnim, ali čemu objašnjavati?
Važno je samo ono što se može učiniti.
Papa ne može ništa učiniti?
Imali smo bezbroj prijatelja.
Nitko prstom nije maknuo, koliko ja znam.
I sad, odjednom, kad se javlja tračak nade,
nalog za smaknuće neshvatljivo stiže.
Najdraža Noretta, U Božjim sam i tvojim rukama.
Moli se za mene.
Volio bih vidjeti svojim malim očima smrtnika
kako će sve izgledati poslije.
Da ima svjetla, bilo bi prekrasno.”
Gdje smo?
U radionici koja se ne koristi.
-Zašto to moraš skrivati? -Što?
Zašto to moraš skrivati?
-Što je unutra? -Moja budućnost, Vitto.
Što se događa?
Gledaj svoja jebena posla.
Samo mi nađi sigurno mjesto u ovoj rupi
i možemo ići.
Hej, Vitto.
Što je?
Dogodi li mi se što, daj ovu omotnicu Donati.
Dobro.
Volim te, Vitto.
Flavio.
Ne znaš je li dječak ili djevojčica.
-Dječak je. -Kako znaš?
Osjećam to.
Zamisli da, kad malo naraste,
počne kopirati crteže druge djece u vrtiću.
Barem ćemo znati da je tvoj sin.
Ne znam želim li da bude na mene.
Zašto?
-Mora biti na tebe. -Ne.
Da, samo na tebe.
Želim da bude na tebe.
Bože, ne u svemu.
Ali bila bih tužna da ne bude na tebe.
Da nema tvoje lijepe ruke.
Molim te, Toni, umorna sam.
Umorna sam.
A sad?
Malo je bolje.
Čekaj, malo mi je bolje.
Kad moj sin upita tko mu je bio otac,
što će mu reći?
Lopov?
Krivotvoritelj?
Kukavica?
Kakva je?
Dosadilo mi je da drugi odlučuju.
Bolja od originala.
Dođi.
-Što? -Dođi.
Dobro.
Htio sam biti slobodan. Htio sam sjebati negativce.
Onaj novac iz priče koju ste mi ispričali u bolnici…
Ptičica mi je rekla da je u skladištu na Aureliji.
-A ptičica govori istinu. -Vratimo ga.
-Mi ne pljačkamo. -Ja ću obaviti pljačku.
Previše si samouvjeren.
Do sad bi trebao znati da u takvim velikim igrama
domaćin uvijek pobjeđuje.
Uvijek.
Pritaji se. Smiri se.
Ali ja sam kockar.
I sad moram uložiti sve.
Uzet ću mali dio novca i otići.
Nestat ću s Donatom i djetetom.
Isparit ću.
Dobro, Toni. Imaš moj blagoslov.
-Kako se zove? -Cesare.
Pogledaj ga. Ne piše mu ime na čelu.
-Smijem li ga upucati? -Ne.
-Zašto? -Jer ne smiješ.
-Radi noćnu smjenu u banci. -Sve se čini prelako, Toni.
Neće nam otvoriti, ali ako otvore…
-Što… -Mamin sin! Hajde, upali auto.
-Nisam ništa učinio. -Tko kaže da jesi? Samo ćemo se provozati.
Tako treba.
Tko ste vi?
Crvene brigade.
Uranio sam.
Ponovi.
-Hej. -Hoćeš li me pustiti?
Je li otvorio?
Kad uđemo, Crocca će sve riješiti.
Samo želim da bude jasno da ću udarati ovdje i ovdje…
Dobra večer.
Daj mi vrpce. Rekao sam da mi daš vrpce.
Požuri se! Rekao sam da se požuriš.
-Moraš se požuriti. -Da, shvaćam.
Mucavče, ne cvili. Bit ćeš bogat.
-Hej. -Prazan je!
Ja nosim.
Ruke uvis, govnari! Stoj!
Surađujte. Oni su iz Crvenih brigada!
Smiri se. Ionako si gubio. Otvori trezor.
Jedan, dva.
-Tko će ih vezati? -Mucavac.
-Ne, ti ćeš. -Ja?
Novac! Napunite vreće. Novac. Idi!
Požurite, hajde! Idemo na odmor!
Kartali ste?
Pa nije naš novac.
Mucavče, možeš li brže?
Jebote!
Požuri se! Hajde!
Krivotvorio sam slike, markice, putovnice.
Povijest ove zemlje nosi moj potpis.
Ali ovo nije bila samo pljačka.
Hej.
Nije bila pljačka.
Što glumiš? Idemo odavde.
Ovo je umjetnost.
Ne možeš razumjeti.
Ma čekaj.
Čemu turobna lica? Nasmiješite se.
Tako. Nasmiješite se.
Osmijeh!
Dobro.
CRVENE BRIGADE
Velika mobilizacija resursa za provedbu zakona
trudi se razumjeti okolnosti oružanog napada na banku.
Čini se da su četvorica muškaraca bez ikakvih žrtava
u jednoj operaciji zaplijenili više od 30 milijardi lira.
Rekordna svota u povijesti zemlje
i, kako je već nazivaju, pljački stoljeća.
Konceptualna umjetnost definitivno nije za vas.
Instalacija je bila jadna.
ŽESTOKO O REFERENDUMU
Nisam bio siguran
trebam li ostaviti metar
ili govno.
Evo kamo nas je vaša ironija dovela.
Prikladno mjesto za razgovor o dnevniku mrtvaca.
Imate memoare?
Jesu li potpuni?
Tko zna?
Ali dvostruko su duži od objavljene verzije.
Mogu li ih vidjeti?
Nisu kod mene.
Veoma mudro.
Želim imati dovoljno vremena da bez presretača napustim Italiju.
Tek tada ćete dobiti memoare.
Što mi je garancija za to?
Ništa.
Morate mi vjerovati.
„Tertium non datur”, kaže moj prijatelj.
Odlazim. Mijenjam svoj život. Promijenit ću ime, možda čak i lice.
Samo nekoliko mjeseci.
Moram se vratiti.
Znate gdje sam.
Kad si se ispovjedio?
Ispričavam se.
Rijetki od nas prepoznaju lijepe stvari. Zar ne, velečasni?
Poznajemo li se?
Bez brige. I ja sam krojač.
Mogu vam uzeti mjere.
-U redu. -Dobro.
Ovo je malo dugo.
Moram priznati svoje grijehe.
Sjetio sam se da je Toni imao prijatelja svećenika.
Ali, iskreno, mislio sam da ste dosadan neki tip
kao i većina dobrih ljudi.
Ali prevario sam se.
Uopće niste dosadni.
Smijem li znati tko ste vi?
Imamo izvješće koje je pripremila kurija
o pronevjeri crkvenih sredstava za osobnu upotrebu, za kupnju
limuzine.
Evo je.
Izvješće zbog kojeg niste mogli postati monsinjor.
A tražili ste i novac za pučku kuhinju od prijatelja Tonija.
Kuhinja je renovirana prije dvije godine. Kamo ćete, velečasni?
Na što ste potrošili novac, velečasni? Francuske restorane?
Odjeću?
Nakit?
Ne, gledajte. Mogu objasniti…
Ne sumnjam.
Ali, zapravo, nismo zato ovdje.
Ako vam je Toni slučajno povjerio neke stranice,
vlada želi te stranice natrag jer pripadaju vladi.
Nije mi ništa povjerio.
Sigurno?
Dobro razmislite. Vi ste sluga Gospodnji.
Nemojte lagati.
-Kunem se da… -Nemojte se ni kleti.
Dodao bih, ako vas zanima,
da je vaš prijatelj Toni ukrao veliku svotu novca.
Novca koji vladi ni najmanje ne treba
i koji bi, u ovom slučaju,
mogao postati velikodušna donacija vašoj crkvi.
Zanimaju nas samo stranice.
Još ću vam samo ovo reći.
U Vatikanu, na samome vrhu,
postoje ljudi koji mnogo cijene mene i moj rad.
Dona?
Dobro jutro, Toni.
Donata?
Smiri se, ne ubijam trudnice. U galeriji je.
Što je?
Sjedni.
Dođi.
Poslali su me da te ubijem.
Zaštićen sam. Nisu ti rekli?
Više nisi.
Memoari. Dobili su ih od tvog prijatelja.
Očito ti nije neki prijatelj.
Što si mu učinio?
Pravo je pitanje
što su mu obećali.
Zašto mi to govoriš?
Kako to misliš?
Jebote, malo je nas Interovih navijača.
Zar ne? Moramo se držati zajedno.
I ja ne zaboravljam svoje dugove.
Koliko vremena imam?
Nemaš vremena.
Hoćete li nauditi Toniju?
Nećemo. On nam je vrhunski suradnik.
A ruke? Tko mu je slomio ruke?
Vlada ne lomi ruke, velečasni Vittorio.
Možda ćete uskoro biti monsinjor.
Možda nekad kardinal. Tko zna?
Želite li jednog dana biti kardinal?
Uvijek isto pitanje. Uvijek isto.
Kako bi stigao na svoj cilj,
na što si sve spreman?
Koliko si spreman žrtvovati
da ostvariš
svoje snove?
Za vas, gospodine.
Što je to?
Ne znam. Žao mi je.
Hvala.
Uvijek isto pitanje.
Uvijek isto.
Kako bi stigao na svoj cilj, što si spreman žrtvovati?
„Uvijek isto pitanje. 'Kako bi stigao na svoj cilj…'”
Ovaj sam put žrtvovao oprostiti se od svojih prijatelja.
Žao mi je, Vitto.
Užasno mi je žao što te ne mogu vidjeti posljednji put.
Ne mogu te zagrliti.
Ali ti, Vitto,
što si morao žrtvovati da dođeš do svog cilja?
Znaš da si bolji od mene s riječima.
Ali želim ti reći da te volim.
Unatoč svemu, volim te.
Mijenjam svoj život. Promijenit ću ime. Možda i lice.
-Malo ste slični. -Stvarno?
Nestat ću s Donatom i djetetom.
Isparit ću.
Koliko vremena imam?
Nemaš vremena.
Moram Krojaču dati tijelo.
Toliko te volim da ti ostavljam auto.
Limuzina ti je teški kič.
Odlazim, Vitto.
-Velečasni? -Ne!
Hej.
Skini ovo. Mokar si.
Što si radio na kiši?
Hej.
Toni.
Pustite nam neku glazbu.
PREMA KNJIZI IL FALSARIO DI STATO NICOLE BIONDA I MASSIMA VENEZIANIJA
Prijevod titlova: Jelena Rozić