Poliția din Chicago a prins suspectul principal în cazul Tylenol.
După aproximativ o săptămână, am aflat că au prins un suspect.
„Da, am prins pe altcineva.” Se numea Roger Arnold.
Un proprietar de bar i-a sunat pe anchetatori și le-a zis:
„Vreau să vă informez
că un tip spune că are cianură în casă
și că vrea să otrăvească oameni.”
Poliția l-a arestat
pe Roger Arnold, 48 de ani, și l-a numit „chimist de doi lei”.
Cumpărase cianură și i-a fost livrată acasă.
Lucra în depozitul Jewel Food Stores,
unul dintre magazinele de unde a fost cumpărat Tylenol.
Când casa lui a fost percheziționată,
Arnold a declarat că a avut cianură, dar nu s-a găsit în casa lui atunci.
Însă au găsit o carte
în care era o rețetă care arăta cum să otrăvești pe cineva.
Erau și pulberi misterioase, câteva arme care nu erau înregistrate corect
și echipament de chimiști amatori, neobișnuit pentru un muncitor în depozit.
Cumpărase un bilet dus spre Thailanda cu două săptămâni în urmă.
Erau multe probe indirecte împotriva lui Roger Arnold,
dar nu erau concludente.
În acest moment, dl Arnold a fost acuzat doar de posesie ilegală de arme.
Era interesat de chimie.
S-au găsit lucruri în apartamentul lui.
Deși ar putea constitui probe,
nu dovedesc că el e făptașul.
Ți s-a spus clar că ești suspect. Cum comentezi?
N-am nimic de-a face cu asta, indiferent ce gândesc ei.
După ce a fost eliberat pe cauțiune, Roger Arnold a spus în sala de judecată:
„Aș vrea să-l elimin pe tipul care m-a implicat în cazul Tylenol.”
Un om a fost împușcat mortal sâmbătă, în fața acestui bar din Chicago.
Mai târziu, Roger Arnold s-a înfuriat pe proprietarul barului
care l-a raportat la poliție și a încercat să-l omoare.
Problema era că a confundat persoana.
A ucis o persoană nevinovată
și a ajuns la închisoare.
Roger Arnold l-a împușcat pe John Stanisha.
Într-un fel, acel om era a opta victimă a crimelor Tylenol.
Roger Arnold a murit în 2008, dar detectivii din Chicago,
până în ziua de azi, îl consideră principalul suspect.
Cred că ar fi trebuit ca Roger Arnold să fie investigat mai amănunțit,
dar cred că au renunțat la el,
pentru că credeau că prinseseră adevăratul ucigaș.
CAZ CLASAT: CRIMELE TYLENOL
Acum că am aflat acest posibil adevăr,
că nu a mers un nebun din magazin în magazin,
încep să pun la îndoială povestea oficială.
Cred că acest caz a ignorat multe probe încă din prima zi.
De la început, cazul a descris
că Johnson & Johnson sunt cei buni,
o companie extraordinară, care are grijă de interesele clienților.
Nu-mi fac griji pentru Tylenol, ci pentru noi. Luptăm împreună.
Dar cred că cota de piață e tot ce contează aici.
Compania se confruntă cu cea mai mare amenințare
la adresa imaginii și a celui mai profitabil produs, Tylenol.
Johnson & Johnson ar face orice ca să-și salveze marca.
Dar ce înseamnă să faci orice?
Johnson & Johnson a declarat public
că nu s-a folosit cianură în procesul de fabricare a Tylenolului.
La patru zile de la primele decese,
medicul legist din Chicago a făcut un anunț uluitor.
Ieri-dimineață, la conferință,
I-am întrebat pe cei doi reprezentanți de la McNeil Laboratories
dacă în apropierea locului unde se prepara Tylenolul
a fost prezentă cianură, iar răspunsul a fost „da”.
Când au fost întrebați prima oară,
au spus că nu se folosește cianură în fabricile lor.
Apoi s-a aflat că se folosea la McNeil
ca test pentru a stabili dacă era plumb în capsule.
Dar au susținut că era închisă într-un loc
departe de hala de fabricație.
Folosim cianură în zona de control a calității.
E încuiată cu cheia. Joe, poți discuta despre asta.
Ținem o cantitate mică într-un loc sigur, pentru controlul calității.
Dar, în realitate, nu era închisă
și aproape oricine putea intra în camera în care era ținută.
Deci, dacă voiai s-o introduci în procesul de producție,
puteai s-o iei de acolo.
Următoarea întrebare a fost:
„Ați testat în vreun moment dacă Tylenolul conține cianură?”
Răspunsul a fost: „Da. Rezultatul a fost negativ.”
Dar mă întreb un lucru:
„De ce să faceți testul pentru cianură?” Puteți lua cuvântul.
Dr. Stein spune
că, dacă Johnson & Johnson face testul pentru cianură,
înseamnă că se teme că, undeva în procesul lor,
ar putea apărea contaminarea cu cianură.
Prima noastră reacție a fost frica.
Era posibil să se fi întâmplat asta
în procesul de producție din fabrica noastră?
Desigur, din perspectiva corporației,
nu exista nicio intenție din partea Johnson & Johnson
de a distribui Tylenol contaminat.
Dar nici nu știm dacă a existat vreo problemă
fie la cele două fabrici,
fie în lanțul de distribuție,
care să fi dus la contaminarea flacoanelor.
Cred că, în retrospectivă, putem vedea
că ancheta a avut probleme încă de la început.
Anchetatorii au trimis inspectori care au petrecut ore întregi în fabrici
și au exonerat imediat Johnson & Johnson de orice posibilitate
că aceste contaminări să fi avut loc în fabricile lor.
Michael Schaffer, toxicolog-șef la biroul legistului din comitatul Cook,
era convins că n-a existat contaminare cu cianură în fabrică.
Fără echivoc. Sunt sigur.
Nu putea să afirme asta atât de rapid.
Inspecțiile din fabricile de medicamente durează mult mai mult.
FDA a întreprins o anchetă independentă
și a concluzionat că fabricile erau sigure la câteva săptămâni de la criză.
Dar nu putem ști cu certitudine
cât de bine era gestionată cianura în aceste unități
sau câți angajați aveau acces la ea,
pentru că nu se știu multe despre cum funcționau fabricile.
Produsul e deja distribuit de câteva săptămâni.
A fost distribuit în toată țara în august, din două surse,
de la fabrica din Texas a companiei și de la cea din Pennsylvania.
Faptul că produsul se distribuie deja de atât de mult timp
și n-a cauzat probleme în alte părți face ca șansele
de a fi un fenomen răspândit să fie foarte mici.
Johnson & Johnson avea nevoie ca flacoanele contaminate
să fie în număr limitat, fără răspândire prea mare,
pentru că doar atunci ar fi putut spune
că a existat un nebun
care a pus Tylenolul contaminat pe rafturile magazinelor.
Dacă erau mai multe flacoane, pe o zonă geografică mai extinsă,
povestea Johnson & Johnson ar fi avut lacune.
Azi, compania a retras de pe piață peste un sfert de milion de flacoane.
Una dintre marile probleme ale anchetei
e că compania a făcut o mare parte din investigații,
chiar dacă părea să aibă toate motivele
să ascundă problema contaminării.
Când a anunțat retragerea Tylenolului la nivel național,
chiar Johnson & Johnson a testat aproape toate flacoanele.
Am creat laboratoare speciale pentru a testa capsulele Tylenol
ca să detectăm contaminări cu cianură.
Problema aici e
că Johnson & Johnson avea un interes enorm să se asigure
că puține flacoane erau contaminate.
Peste opt milioane de capsule
au fost testate de noi, de FDA și alte agenții.
Mai puțin de 75 de capsule, opt flacoane,
toate din zona Chicago, erau contaminate cu cianură.
Ancheta FDA a concluzionat că cianura de la McNeil
nu coincidea cu cea din capsulele otrăvite.
Totul a fost inițiat de cei de la Johnson & Johnson.
Nu pot decât să-i laud.
N-am mai văzut o companie care să colaboreze cu autoritățile
așa cum au făcut cei de la McNeil Lab.
Ați lăsa un suspect să facă propria anchetă?
Nu. Ar fi părtinitor și n-am afla niciodată.
Cred că nu știm câte flacoane au fost contaminate.
Habar n-avem câți alți oameni au murit.
Am o întrebare.
Care sunt șansele ca șapte oameni sănătoși,
între 12 și 35 de ani, să fie singurele victime?
Câți oameni în vârstă au murit?
Câți conduceau o mașină,
au luat două capsule și au făcut accident de la convulsii?
Ar putea fi mai multe victime despre care n-am aflat,
fiindcă testul pentru cianură se face rar la analiza toxicologică la autopsie.
Dacă nu există motive de bănuială, nu se efectuează.
Dacă o persoană în vârstă ar lua Tylenol și nu ar fi nimic suspect,
moartea ar putea fi considerată ca fiind din cauza naturale.
Inițial, cauza morții mamei a fost anevrismul cerebral.
Nu știau că era de la cianură.
Doar din cauza celor trei victime din aceeași familie
n-au mai putut nega că ceva nu era în regulă.
După părerea mea,
probele ar arăta că au fost mult mai multe flacoane
și mai mulți morți.
Din cauză c-am returnat majoritatea flacoanelor,
nu știm câte mai erau contaminate.
Au testat un procent foarte mic de flacoane și le-au distrus pe restul.
Johnson & Johnson a anunțat azi că distruge 22 de milioane de flacoane
care au fost returnate.
Le vom distruge. Am contractat
o firmă externă specializată în distrugerea de produse,
care se ocupă acum de asta.
Vor fi distruse, vă asigurăm.
Sunt incinerate săptămâna asta.
Presupun că, dacă ar fi ajuns toate flacoanele la noi
și nu ar fi fost returnate pentru a fi distruse de companie,
am fi găsit mult mai multe capsule contaminate în acele flacoane.
Doar un criminal în serie ar vrea să distrugă toate probele.
Dacă chiar vrei să condamni pe cineva,
nu distrugi milioane de capsule care sunt implicate într-un caz penal.
Acțiunile tale par să te implice în crime.
Jim Burke de la Johnson & Johnson, te admirăm enorm.
James Burke avea să primească Medalia Prezidențială a Libertății,
cea mai mare onoare civilă pe care o oferă Statele Unite.
Președintele Reagan a spus că nu e doar o afacere bună,
spunând despre Burke…
În ultimele zile, s-a ridicat la înălțimea idealurilor
de responsabilitate corporativă și bunăvoință sub presiune.
Iar Burke, deși era considerat deschis și onest,
conducea o companie închisă și plină de secrete.
Johnson & Johnson a fost tăiată de pe lista suspecților
încă de la începutul cazului.
Cazul rămâne nerezolvat.
A rămas așa pentru că Johnson & Johnson nu a fost considerată
sub nicio formă responsabilă pentru aceste otrăviri?
N-avem răspuns la această întrebare.
După zece ani de închisoare,
azi a fost eliberat James Lewis,
singura persoană care a avut legătură cu crimele care au afectat țara.
Cum e să fii un om liber?
În 1995, James Lewis a fost eliberat de la închisoare.
Dle Lewis, ați avut vreo legătură cu otrăvirea oamenilor?
Dle Lewis…
A plecat la Cambridge, Massachusetts,
la soția lui, Leann.
Și nu s-a mai auzit nimic de el.
Nimeni n-a mai auzit nimic despre James Lewis încă zece ani.
Apoi apare iar în prim-plan ca suspect într-un caz de viol.
În iulie 2004,
o femeie într-un complex de apartamente din East Cambridge
a fost inițial dată dispărută de tatăl ei,
care a sunat la poliție fiindcă nu dădea de ea.
Tatăl s-a dus la apartament și și-a găsit fata tulburată.
Era în stare de șoc.
Era dezorientată.
Era bolnavă și a dus-o la un spital din zonă.
În urma testelor pentru agresiune sexuală, putem concluziona
că avea traumatism pe colul uterin.
Fusese legată de încheieturi.
Buzele ei erau foarte uscate și crăpate.
Părea să fie o arsură de la un fel de otravă.
Proba de urină conținea alcool etilic și acetonă.
Rezultatele coincideau cu ceea ce spusese că se petrecuse în acea casă.
A declarat la spital că vecinul ei
i-a pulverizat ceva în față și a tras-o în apartamentul lui.
A zis că o ardea fața și că a fost obligată să bea un lichid.
Își tot pierdea cunoștința.
Își amintește că s-a urcat peste ea.
Își amintește că a fost agresată.
A ținut-o peste noapte,
dar nu-și amintește multe despre ce s-a întâmplat.
Vecinul s-a dovedit a fi James Lewis.
Când mi s-a spus că era James Lewis din cazul Tylenol din Chicago,
din anii '80, m-a tulburat să aflu
că un infractor atât de periculos locuia în orașul nostru,
fără să știm.
L-am arestat.
A fost acuzat de șase infracțiuni,
acte de violență, drogarea și otrăvirea unei persoane,
răpire și agresiune sexuală.
Nu am răpit-o.
N-au fost probe c-am fost cu ea
sau c-am atins-o în vreun fel, nici măcar să dăm mâna.
N-am obținut ADN-ul lui.
Nu s-au găsit probe de la el pe ea sau în ea.
James Lewis a fost trimis la închisoare.
A durat aproape trei ani ca acest caz să ajungă la proces.
În prima zi de proces,
fata tremura și plângea incontrolabil.
Acum știa cine era James Lewis.
Știa ce s-a întâmplat cu Tylenol și era îngrozită.
Era prea mult pentru ea ca să urce în boxă.
Procurorul a decis să nu continue.
A fost eliberat de parcă nimic nu s-ar fi întâmplat.
Am luptat trei ani din închisoare.
E o perioadă lungă de timp
din cauza unui lucru atât de absurd.
Cum poți răspunde la astfel de întrebări
despre lucruri care nu s-au întâmplat?
E suspectat de crimă, răpire și agresiune sexuală,
dar și de legături cu cazul Tylenol.
E capabil de aproape orice.
Deci, la un moment dat, după ce James Lewis a fost eliberat,
un informator a spus că voia să discute cu detectivii.
Am fost închis la Cambridge, în Massachusetts,
pentru viol.
Prima dată când l-am întâlnit, dormea în patul de lângă mine.
Am aflat că era din Missouri,
la câteva ore spre sud-vest de unde am locuit eu.
Avem multe în comun.
Doi băieți de la țară, prinși în mijlocul unei jungle de beton.
Cu cât trecea mai mult timp, cu atât mai multe îmi spunea.
Lui Jim îi plăcea să se laude că n-a fost condamnat
decât pentru scrisoarea de șantaj.
L-am întrebat: „Tu ești responsabil pentru otrăvirile cu Tylenol?”
Mi-a spus: „Dacă am scăpat, tu ce ai crede?”
Jim a spus că s-a răzbunat după moartea fiicei lui.
Membrana de pe inimă s-a desprins după operație.
A dat vina pe Johnson & Johnson pentru membrana defectă.
Așa s-a răzbunat el pe Johnson & Johnson pentru pierderea fiicei sale.
Fiica noastră a murit
doar din cauză că s-a desprins membrana de pe peretele atrial.
A fost o defecțiune mecanică.
N-a fost cauzată de un om.
Nu m-aș răzbuna pe nimeni.
Dacă aș fi încercat să mă gândesc la răzbunare,
nu m-aș fi putut gândi la nimic util sau rațional.
Ce aș fi rezolvat?
După spusele lui Jim,
a scăpat de acuzațiile pentru crimele Tylenol
pentru că polițiștii sunt prea proști să pună informațiile cap la cap.
E un om cu adevărat rău.
Îi învățăm pe copii să nu se teamă și că nu există omul rău.
Ei bine, există unul în SUA. Se numește James Lewis.
Nu i-am mărturisit nimic lui sau altcuiva.
Informatorii de la închisoare mai spun astfel de lucruri
ca să li se scurteze sentința.
Primesc ceva la schimb dacă incriminează pe altcineva,
doar printr-o simplă acuzație.
N-am cerut nimic procurorului,
FBI-ului sau detectivilor care au venit la mine.
Voiam doar să-l prindă.
Mai târziu, în 2006,
am avut o întâlnire la sediul FBI-ului din Chicago,
unde am analizat toate probele obținute în acest caz.
Voiam să reanalizăm un caz clasat,
ca să vedem dacă am ratat ceva.
James Lewis era mai mult decât un suspect.
Dar mai erau câteva părți din anchetă
pe care trebuia să le punem cap la cap ca să putem face acuzații.
James Lewis era obsesia FBI-ului.
Erau convinși că el era făptașul.
Erau siguri că el era și aveau de gând să-l prindă.
Am luat legătura cu el.
Și mi-a spus că a înțeles că voiam să-i iau interviu.
Omul pe care l-au pus să facă asta, Roy Lane, nu era deloc un nepriceput.
E un adversar formidabil.
Dacă faci o singură greșeală și minți un agent FBI,
acea minciună e suficientă ca să ajungi la o închisoare federală.
ÎNREGISTRARE FBI 2008
Încerc să-mi amintesc…
în ce zi ai scris scrisoarea despre Tylenol.
Am scris-o cu trei zile înainte de ștampila poștei.
S-a ajuns în punctul
în care Roy Lane vorbea relaxat cu Lewis într-o cameră de hotel,
în timp ce FBI-ul asculta.
Încercând să afle când a fost scrisă scrisoarea de șantaj,
Lane a găsit o lacună în povestea lui Lewis.
A spus că a scris trei zile la scrisoarea către Johnson & Johnson.
Când ai început să scrii scrisoarea despre Tylenol?
Când e data ștampilei.
Nu știi? Deci cu câteva zile înainte?
- Cu trei zile. - Trei zile.
Am scris cel puțin trei zile la ea.
Lewis a trimis scrisoarea pe 1 octombrie.
Dacă urmărim cronologia,
a scris-o înainte să apară știrea,
ceea ce înseamnă că știa despre asta.
Care e data crimelor?
Atunci a avut loc prima crimă.
Da?
Dar am trimis scrisoarea despre Tylenol…
Am trimis scrisoarea…
Îți înțeleg dilema.
În acel moment, cred că și-a dat seama c-a dat-o în bară
și că s-a dat de gol.
Sau poate și-a amintit greșit ceva
și i-a oferit lui Lane un motiv să-l acuze.
Poate mă lasă memoria și n-am scris trei zile la ea.
A părut că am scris-o în trei zile, pentru că așa lucrez eu.
Dar…
Am scris scrisoarea
după ce am auzit de incidentul din Chicago, nu înainte.
Nu puteam să scriu ceva despre un incident
care nu știam că va avea loc.
Nu-mi mai amintesc cronologia.
Planul era să-l lăsăm să vorbească
și eram siguri că ne aflam pe drumul cel bun.
Aveam destule motive pentru a percheziționa casa lui Lewis.
Știri de ultimă oră despre crimele Tylenol.
Agenții FBI au percheziționat
casa lui James W. Lewis din Cambridge, Massachusetts.
Scopul era să găsim documente legate de crimele Tylenol.
Anchetatorii n-au reușit să-l acuze de crimă încă,
așa că ancheta se intensifică.
Am deschis ușa și mi-am dat seama imediat cine erau.
Soția mea vorbea la telefon.
I-am spus: „Au venit niște polițiști. Știi de ce au venit, nu?
Cazul Tylenol de acum ceva ani.”
Și a început să plângă.
Ce aș fi făcut dacă acești oameni
îmi puneau cătușele și n-o mai vedeam niciodată?
Autoritățile spun c-au apărut probe noi, așa că percheziționează casa lui Lewis.
Azi-noapte, au fost văzuți scoțând mai multe posibile probe,
inclusiv computerul lui Lewis.
Din ce dată e?
„Speră să progreseze în cazul otrăvirilor din '82.”
Când FBI-ul a percheziționat apartamentul lui Lewis,
am văzut la știri ca toată lumea și am rămas… șocată.
Am spus: „Tipul ăla?
N-au nicio probă împotriva lui. Cum să fie el?”
Dar mi-am zis că poate știau ceva dacă au făcut percheziția.
După o listă de sute de suspecți,
a rămas un singur om pe care nu reușesc să-l condamne,
dar se pare că încă încearcă.
N-au găsit nimic.
N-au obținut nimic util.
Dar încă erau convinși că era el.
Toți cei care am lucrat la caz
credem că James Lewis nu doar a scris scrisoarea,
ci a și pus cianură în Tylenol, omorând șapte persoane.
Dacă dl Lewis chiar a fost responsabil,
vor continua să cerceteze și să le facă dreptate victimelor.
James Lewis e un nemernic, dar nu e ucigașul cu Tylenol.
Scrisoarea de șantaj către Johnson & Johnson
a fost ceva în plan secundar.
N-am văzut și n-am auzit de nicio probă
care să-l lege pe James Lewis de crimele Tylenol.
De ce a irosit FBI-ul atâtea resurse
pentru a încerca să-l lege de crimele Tylenol?
Nu știu. Dar vă pot spune un lucru.
În 2009,
FBI-ul a obținut o probă de ADN de la James Lewis.
FBI-ul încearcă să folosească tehnologie modernă
pentru a-l lega de crime.
Flacoanele de Tylenol conțineau o probă parțială de ADN.
Dar pe atunci, în 1982, nu exista un test pentru a compara proba.
Ar putea exista acum.
Au descoperit ceva în urma acestor probe de ADN?
Nu pot vorbi despre asta. Nu…
Coincidea proba cu ADN-ul lui?
Tot nu avem un răspuns concret.
FBI-ul n-o să zică că ADN-ul îl exonerează pe Lewis,
pentru că e suspectul lor încă din octombrie 1982.
Când ai un ciocan în mână, totul seamănă cu un cui.
Anchetatorii nu vedeau
decât probe că James Lewis era ucigașul și voiau să fie adevărat.
E suspect și azi, ca în 1982.
Cred că va rămâne suspect
până în ziua în care vor muri el și ultimul anchetator.
Îmi puteți pune întrebări la nesfârșit.
Dacă se inventează vreodată o tehnologie
prin care să puteți să-mi citiți gândurile,
n-o să găsiți nimic incriminator.
Am răspuns la fel la aceleași întrebări timp de 40 de ani.
Toate lucrurile pentru care am luptat atâția ani…
n-o să se rezolve înainte să mor.
A FOST ULTIMUL INTERVIU ACORDAT DE JAMES LEWIS.
James Lewis, suspectat că ar avea o legătură
cu crimele Tylenol care au șocat orașul Chicago și țara,
a murit.
Din păcate, James Lewis a murit,
dar nu știu cât contează asta.
Cei care știu că sunt fiica unei victime
mă întreabă mereu: „Nu l-au prins pe tipul ăla?”
Nu, el doar a șantajat.
E timpul să lăsăm povestea asta veche
și să deschidem calea unor idei noi.
Am lucrat la acest caz timp de 15 ani încontinuu.
Și am simțit lipsa mamei timp de 42 de ani.
Nu am pregătire de detectiv, dar sunt implicată în acest caz.
Cred că americanii știu deja că corporațiile ne mint.
Publicul e deschis și pregătit să înțeleagă
că poate crimele Tylenol nu s-au petrecut așa cum s-a spus timp de 42 de ani.
Nu vom afla până nu vor fi dispuși
să declasifice toate documentele ca să le vedem.
Totul ar trebui să fie investigat în amănunt.
Familiile victimelor vor răspunsuri.
Autoritățile din Illinois și Chicago au declarat
că FBI-ul nu va publica interogatoriile directorilor Johnson & Johnson,
invocând ancheta în curs.
Johnson & Johnson n-a dat curs invitației la interviu.
În 1983, familiile celor șapte victime au dat în judecată Johnson & Johnson,
pentru că Tylenolul se deschidea prea ușor.
După opt ani, Johnson & Johnson s-a înțeles cu familiile
pe o sumă confidențială, fără să-și asume răspunderea.
Subtitrarea: Iulia Ștefan