Chicagon poliisi ilmoittaa löytäneensä Tylenol-murhien vahvimman epäiltynsä.
Oli kulunut noin viikko. Kuulimme, että heillä oli epäilty.
Hänen nimensä oli Roger Arnold.
Eräs baarinomistaja soitti tutkijoille ja sanoi:
"Haluan vain kertoa,
että on eräs mies, joka säilyttää syanidia kotonaan.
Hän puhuu paljon ihmisten myrkyttämisestä."
Poliisi pidätti 48-vuotiaan Arnoldin. Häntä kutsuttiin kaappikemistiksi.
Hän oli ostanut syanidia, joka oli lähetetty hänen kotiinsa.
Hän työskenteli kaupassa,
joka oli yksi liikkeistä, joista Tylenolia oli ostettu.
Kun Arnoldin koti tutkittiin,
hän kertoi vapaaehtoisesti, että hänellä oli ollut syanidia.
Sitä ei löytynyt.
Sen sijaan löytyi kirja,
joka oli ikään kuin resepti, miten myrkyttää ihminen.
Oli myös salaperäisiä jauheita, rekisteröimättömiä aseita -
ja kemianvälineitä.
Se oli epätavallista varastotyöntekijälle.
Hänellä oli menolippu Thaimaahan parin viikon päästä.
Roger Arnoldia vastaan löytyi paljon aihetodisteita,
mutta pelkästään aihetodisteita.
Tässä vaiheessa hra Arnoldia on syytetty vain ampuma-aserikoksista.
Hän oli kiinnostunut kemiasta. Muistan, että hänen asunnostaan löytyi tarvikkeita.
Vaikka sillä on todistusarvoa, se ei osoittanut varmaa syyllisyyttä.
Sinulle kerrottiin, että olet epäilty. Miten reagoit siihen?
Ajatelkoot, mitä lystäävät, mutta en liity siihen.
Kun hänet vapautettiin takuita vastaan, Roger Arnoldin kuultiin sanovat,
että haluaisi olla murhaamassa sen miehen,
joka käräytti hänet.
Mies ammuttiin chicagolaisen tavernan ulkopuolella aikaisin lauantaina.
Roger Arnold oli niin vihainen baarimikolle,
että yritti tappaa miehen.
Ongelma oli se, että hän ampui väärän miehen.
Hän tappoi täysin viattoman miehen, ja päätyi vankilaan.
Roger Arnold ampui John Stanishan.
Tavallaan Stanishan oli Tylenol-murhien kahdeksas uhri.
Roger Arnold kuoli vuonna 2008. mutta monet Chicagon rikostutkijat -
pitävät häntä yhä pääepäiltynä.
Roger Arnoldia olisi kannattanut tutkia tarkemmin,
mutta hänestä luovuttiin,
koska luultiin, että tekijä oli löydetty jo.
RATKAISEMATON TAPAUS: CHICAGON TYLENOL-MURHAT
Kun minulla oli käsissäni uusi mahdollinen totuus,
että kyseessä ei ehkä ollutkaan kauppoja kiertävä hullu,
aloin kyseenalaistaa virallisen kertomuksen.
Tämä tapaus on ollut liian kapeakatseinen alusta asti.
Alusta asti Johnson & Johnsonia on pidetty hyväntekijöinä,
joka haluaa vain asiakkaidensa parasta.
En ole huolissani Tylenolista.
Olen huolissani kaikista. Olemme tässä yhdessä.
Vain markkinaosuudella on väliä.
Yhtiön imagoa ja sen menestyvintä tuotetta uhkaa pahin vaara koko sen historiassa.
Johnson & Johnson tekee mitä vain pelastaakseen brändinsä.
Mitä se käytännössä tarkoittaa?
Julkisissa lausunnoissa Johnson & Johnson sanoi,
että syanidia ei käytetty missään vaiheessa Tylenolin valmistusta.
Neljä päivää kuolemien jälkeen Chicagon kuolinsyytutkija antoi lausunnon.
Kysyin eilen aamulla -
kahdelta McNeil Laboratoriesin edustajalta,
käytettiinkö Tylenolin valmistuksen aikana lähettyvillä -
syanidia, ja vastaus oli kyllä.
Kun Johnson & Johnsonilta kysyttiin alussa,
he vastasivat, että syanidia ei ole tehtailla lainkaan.
Kävi ilmi, että sitä käytettiin McNeilin tiloissa.
Sillä testattiin, oliko kapseleissa lyijyä.
Yhtiö väitti, että syanidi oli lukkojen takana -
kaukana tuotantotiloista.
Syanidia käytetään tehtaalla laadunvalvonnassa.
Se pidetään lukkojen takana. Kerro sinä siitä, Joe.
Syanidia on pieni määrä. Sitä käytetään laadunvalvonnassa.
Todellisuudessa aine ei ollut lukkojen takana.
Lähes kuka tahansa pääsi tilaan, jossa sitä säilytettiin.
Jos syanidia halusi tuoda tuotantolinjalle,
sitä oli saatavilla.
Seuraava kysymykseni oli:
"Testasitteko Tylenolia syanidin varalta lainkaan?"
Vastaus oli: "Kyllä, ja tulos oli aina negatiivinen."
Minun mieleeni tulee vain,
miksi testaatte syanidin? Jatkakaa te tästä.
Tri Stein sanoi,
että jos yhtiö testasi syanidin tuotteissaan,
se ilmensi huolta siitä, että jossain tuotantolinjalla -
syanidia voisi päästä tuotteeseen.
Ensimmäinen reaktiomme oli pelko.
Onko näin voinut käydä meidän tuotantolaitoksessamme?
Yrityksen näkökulmasta -
ei ollut tahallista yritystä levittää myrkytettyjä Tylenoleja.
Emme kuitenkaan tiedä, oliko jossain kohtaa ongelma -
joko tuotantolaitoksessa tai jossain jakeluketjun vaiheessa,
mikä olisi voinut johtaa pakkausten kontaminaatioon.
Jälkikäteen voimme päätellä,
että tutkinnassa oli ongelmia alusta asti.
Tehtaisiin lähetettiin tarkastajia, jotka viettivät niissä tunteja.
Johnson & Johnson vapautettiin heti epäilyksistä,
että kontaminaatio olisi voinut tapahtua tehtaissa.
Michael Schaffer, Cookin piirikunnan oikeuslääkärin päätoksikologi,
oli varma, että kontaminaatio ei tapahtunut tehtaassa.
Sanoisin yksiselitteisesti niin.
Ei ole mahdollista, että hän teki päätelmän niin nopeasti.
Lääketehtaiden tarkastukset vievät paljon kauemmin.
Elintarvike- ja lääkevirasto teki riippumattoman tutkimuksen -
ja totesi tilat turvallisiksi vain viikkoja kriisin jälkeen.
Mutta emme voi tietää varmasti,
kuinka tarkasti syanidia käsiteltiin tiloissa -
tai kuinka moni työntekijä olisi saanut sitä käsiinsä,
koska tehtaiden toiminnasta tiedettiin niin vähän.
Tuote on ollut jakelussa nyt muutaman viikon.
Sitä jaeltiin valtakunnallisesti kahdesta lähteestä elokuussa.
Teksasin ja Pennsylvanian tehtailta.
Se on ollut jakelussa niin pitkään -
aiheuttamatta myrkytyksiä muualla,
että laajamittaisen ilmiön mahdollisuus on hyvin pieni.
Saastuneiden pakkausten -
piti olla määrältään ja sijainniltaan rajoittuneita,
koska vain silloin väite yhdestä tekijästä,
joka levitti Tylenolia kauppoihin, oli uskottava.
Jos pakkauksia olisi ollut enemmän ja laajemmalla alueella,
yhtiön tarina olisi alkanut rakoilla.
Tänään yhtiö veti nopeasti takaisin yli neljännesmiljoona pakkausta.
Yksi suurimmista ongelmista tutkinnan hoidossa oli se,
että yhtiö itse hoiti tutkinnan,
vaikka heillä näytti olevan eniten syytä -
kätkeä kontaminaation laajuus.
Kun Johnson & Johnson ilmoitti Tylenolin takaisinvedosta,
yhtiö testasi lähes kaikki pakkauksensa itse.
Perustimme erityislaboratorioita kapseleiden testaamista varten -
syanidikontaminaation varalta.
Ongelma tässä on tietysti se,
että yhtiöllä oli valtava tarve varmistaa,
että kontaminaatioita oli hyvin vähän.
Me, FDA ja muut virastot ovat testanneet yli 8 miljoonaa kapselia.
Alle 75 kapselia, kahdeksan pakkausta,
Chicagon alueella sisälsivät syanidia.
FDA:N TUTKIMUS TOTEAA, ETTÄ KALIUMSYANIDI -
MCNEILIN TEHTAILLA EI VASTAA MYRKKYKAPSELIEN JÄÄMIÄ.
Kaikki tapahtui Johnson & Johnsonin aloitteesta.
En voi kehua heitä tarpeeksi.
Yhteistyö yrityksen ja lainvalvojien välillä on ollut harvinaisen tiivistä.
Antaisitteko epäillyn suorittaa oman tutkintansa?
Se olisi täysin puolueellista, eikä totuus selviäisi.
En usko, että tiedämme, montako pakkauksia todellisuudessa oli.
Emme tiedä, moniko kuoli.
Kysyn erästä asiaa.
Kuinka todennäköistä on, että ainoat uhrit olivat -
12-35-vuotiaita, terveitä ihmisiä?
Kuinka monta vanhusta kuoli?
Kuinka moni ajoi autoa,
otti pari pilleriä, sai kohtauksen ja ajoi kolarin?
Uhreja voi olla paljon enemmän,
koska syanidia ei tutkita tavallisessa ruumiinavauksessa.
Jos sitä ei ole syytä epäillä, sitä ei tutkita.
Jos kyseessä on ollut iäkäs henkilö,
joka on ottanut Tylenolia eikä muuta epäilyttävää ole,
se on voinut jäädä huomaamatta.
Kuolemaa pidettäisiin luonnollisena.
Aluksi äitini kuolema todettiin aivoinfarktiksi.
Ei tiedetty, että se johtui syanidista.
Yhdessä perheessä oli kolme uhria,
joten oli vaikea kieltää, että jotain oli pahasti vialla.
Minusta se todisti,
että pakkauksia ja kuolonuhreja oli paljon enemmän.
Koska palautimme useimmat pakkaukset, emme tiedä, mitkä olivat saastuneita.
Vain pieni osuus testattiin, ja loput tuhottiin.
Johnson & Johnson ilmoitti,
että se tuhoaa 22 miljoonaa palautettua pakkausta.
Tuhoamme ne. Palkkasimme ulkopuolisen,
tuotteiden tuhoamiseen erikoistuneen yrityksen.
He hoitavat hävittämisen.
Varmistamme, että pakkaukset tuhotaan.
Ne poltetaan tällä viikolla.
Jos olisimme saaneet käsiimme kaikki pakkaukset,
eikä niitä olisi palautettu yhtiölle testattavaksi ja tuhottavaksi,
uskon, että myrkkykapseleita olisi löytynyt paljon enemmän.
Vain massamurhaaja haluaisi tuhota kaikki todisteet.
Jos jotakuta halutaan aidosti syyttää rikoksesta,
ei silloin tuhota miljoonia kapseleita, jotka ovat osa rikostutkintaa.
Se on syyllisen käytöstä.
Jim Burke Johnson & Johnsonista, kunnioitamme teitä syvästi.
James Burke sai lopulta Presidentin vapaudenmitalin,
joka on Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki.
Presidentti Reaganin mukaan kyse ei ollut vain hyvästä bisneksestä.
Hän kuvaili Burkea:
Ihminen, joka on viime aikoina ilmentänyt -
yritysvastuun korkeimpia ihanteita arvokkaasti.
Vaikka Burkea pidettiin avoimena ja rehellisenä,
hän itse asiassa johti yritystä hyvin salassa.
Johnson & Johnson poistettiin välittömästi epäiltyjen listalta.
Tapausta ei ole ratkaistu.
Onko se ratkaisematta, koska yhtiön ei koskaan ajateltu -
olevan vastuussa myrkytyksistä millään tavalla?
Siihen kysymykseen ei ole vastausta.
Kymmenen vuoden vankeuden jälkeen -
James Lewis vapautui tänään vankilasta.
Hän on ainoa ihminen, joka on yhdistetty koko kansaa koskeneeseen rikokseen.
Miltä tuntuu olla vapaa mies?
James Lewis vapautui vankilasta vuonna 1995.
Oliko teillä mitään tekemistä myrkytysmurhien kanssa?
Herra Lewis…
Hän lähti vaimonsa luo Cambridgeen, Massachusettsiin.
Sitten hän katosi julkisuudesta.
James Lewisistä ei kuulunut mitään seuraavaan vuosikymmeneen.
Silloin häntä epäiltiin raiskauksesta.
Heinäkuussa 2004 -
nainen ilmoitettiin kadonneeksi East Cambridgen asuntokompleksissa.
Naisen isä ilmoitti katoamisesta,
kun ei ollut saanut naiseen yhteyttä.
Isä meni asunnolle ja löysi tyttärensä ahdingossa.
Nainen oli shokissa.
Hän oli sekavassa tilassa.
Nainen vietiin paikalliseen sairaalaan.
Raiskaustutkimus osoitti,
että hänellä oli vammoja kohdunkaulassa ja ranteiden ympärillä oli sidontajälkiä.
Hänen huulensa olivat kuivat ja halkeilevat.
Kuin niitä olisi poltettu myrkyllä.
Virtsanäytteestä löytyi etanolia ja asetonia.
Tulokset vastaavat naisen kertomusta tapahtumista asunnolla.
Hänen lausuntonsa mukaan naapuri -
suihkutti jotain hänen kasvoilleen ja raahasi sitten asuntoonsa.
Nainen sanoi, että aine poltti ja että hänelle pakkojuotettiin nestettä.
Se sai hänen tajuntansa hämärtymään.
Hän muistaa naapurin kavunneen hänen päälleen.
Hän muistaa pahoinpitelyn.
Nainen pidettiin sairaalassa yön yli.
Hänen muistikuvansa tapahtuneesta olivat vähäiset.
Naapuri osoittautui James Lewisiksi.
Kun kuulin, että kyseessä oli Tylenol-epäilty Chicagosta,
minua häiritsi valtavasti saada tietää,
että kaupungissamme asuu niin vaarallinen ihminen.
Otimme Lewisin kiinni. Häntä syytettiin -
pahoinpitelystä, huumaamisesta, myrkyttämisestä,
kidnappauksesta ja seksuaalisesta väkivallasta.
En kidnapannut häntä.
Ei ole todisteita, että olisin ollut hänen kanssaan -
tai koskenut häneen millään tavalla.
Lewisin DNA:ta ei löytynyt.
Naisen päältä tai hänen sisältään ei löytynyt jälkiä Lewisistä.
James Lewis lähetettiin vankilaan.
Kesti lähes kolme vuotta, että tapaus eteni käsittelyyn.
Ensimmäisenä oikeudenkäyntipäivänä uhri tärisi ja itki hallitsemattomasti.
Hän tiesi, kuka James Lewis oli.
Hän oli tutkinut Tylenol-tapauksia ja oli kauhuissaan.
Se oli liikaa, eikä hän pystynyt todistamaan.
Syyttäjä päätti, että oikeudenkäyntiä ei voi jatkaa.
Lewis vapautettiin kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Vietin kolme vuotta vankilassa taistellen oikeuksistani,
ja kolme vuotta on helkkarin pitkä aika noin typerän jutun vatvomiseen.
Miten sellaisiin kysymyksiin voi vastata,
kun ne koskevat asioita, joita ei ole tapahtunut?
Lewisiä epäiltiin murhasta, kidnappaamisesta ja hyväksikäytöstä,
minkä lisäksi hän oli epäilty Tylenol-tapauksissa.
Hän pystyy melkein mihin vain.
Kun James Lewis oli päässyt vankilasta,
vankilan tiedonantaja halusi puhua rikostutkijoiden kanssa.
Istuin tuomioni Cambridgen vankilassa -
lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Tapasin hänet ensi kerran, kun hänestä tuli sellitoverini.
Hän oli kotoisin Missourista,
parin tunnin päästä omasta kotikaupungistani.
Meillä on paljon yhteistä.
Kaksi maalaispoikaa jumissa betoniviidakossa.
Mitä enemmän vietimme aikaa yhdessä, sitä avoimemmin hän puhui.
Jim halusi kehuskella, että ainoa asia, josta hän jäi kiinni,
oli kiristyskirje.
Kysyin häneltä, onko hän vastuussa Tylenol-murhista.
Hän vastasi: "Jos selvisin siitä, niin mitä luulisit?"
Jim sanoi tehneensä sen kostona tyttärensä takia.
Tyttärellä oli sydämessä läppäproteesi, joka irtosi.
Hän syytti Johnson & Johnsonia viallisesta läpästä.
Se oli hänen tapansa kostaa tyttärensä kuolema.
Tyttäremme kuoli sen vuoksi,
että eteisseinämän läppä irtosi.
Se oli mekaaninen vika. Se ei ollut ihmisen aiheuttama.
En voisi kostaa sitä kenellekään.
Jos yrittäisin miettiä kostoa,
en keksisi mitään järkevää.
Mitä hyötyä siitä olisi?
Jimin mukaan -
ainoa syy, miksi hän ei jäänyt kiinni,
oli koska poliisit olivat liian tyhmiä näkemään totuuden.
Hän on tosielämän mörkö.
Lapsille opetetaan, ettei mörköjä ole olemassa.
No, Amerikassa on. Hänen nimensä on James Lewis.
En ole tunnustanut hänelle tai kenellekään muulle.
Vankilan tiedonantajat tekevät joskus noin,
kun haluavat lyhentää tuomiotaan.
Hankkia itselleen hyötyä -
syyttämällä toista rikoksesta.
En koskaan pyytänyt syyttäjältä,
FBI:ltä tai rikostutkijoilta mitään muuta kuin sitä, että Lewis vangitaan.
Myöhemmin vuonna 2006 -
järjestimme suuren tapaamisen Chicagon FBI:n päämajassa.
Keskustelimme siellä tapauksen todistusaineistosta.
Tarkoituksena oli tutkia selvittämätöntä tapausta -
ja katsoa, oliko jotain jäänyt huomaamatta.
James Lewis oli varmasti muutakin kuin varteenotettava epäilty.
Oli yhä palasia tutkimuksesta,
jotka piti sovittaa yhteen, jos halusimme nostaa kanteen.
James Lewis oli FBI:lle pakkomielle. FBI oli varma, että Lewis oli tehnyt sen.
He olivat varmoja syyllisyydestä ja aikoivat saada hänet kiinni.
Olin siis yhteydessä häneen.
Hän sanoi ymmärtävänsä, että halusin haastatella häntä.
Tehtävän saanut mies, Roy Lane, ei ollut mikään vätys.
Hän oli varteenotettava vastus.
Jos FBI-agentille vahingossa valehtelee,
se valhe riittää tuomioon, josta saa passit liittovaltion selliin.
Yritän vain selvittää, minä päivänä kirjoitit kiristyskirjeen.
Katso postileima ja vähennä siitä kolme päivää.
Se johti tilanteeseen,
jossa Roy Lane ja Lewis juttelivat rennosti hotellihuoneessa,
ja FBI kuunteli.
Selvittäessään kiristyskirjeen aikajanaa -
Lane löysi aukon Lewisin tarinasta.
Lewis sanoi kirjoittaneensa kirjettä kolme päivää.
Milloin aloitit Tylenol-kirjeen kirjoittamisen?
Postileiman aikoihin.
Etkö tiedä sitä? Muutama päivä ennen sitä, niinkö?
Kolme päivää. -Kolme päivää.
Kirjoitin sitä ainakin kolme päivää.
Lewis lähetti kirjeen 1. lokakuuta.
Jos siitä laskee taaksepäin,
Lewis kirjoitti kirjeen ennen kuin tapaus julkistettiin.
Hänellä oli aiempaa tietoa.
Mikä on murhien päivämäärä?
Ensimmäinen oli tällöin.
Oliko?
Mutta kirje olisi pitänyt lähettää…
Tylenol-kirje lähetettiin…
Ymmärrän ongelmasi.
Siinä vaiheessa hän joko tajusi tehneensä virheen -
ja paljastaneensa itsensä -
tai teki virheen ja muisti aidosti väärin -
ja ojensi Lanelle hirttoköyden.
Muistissani taitaa olla vikaa. En kirjoittanut sitä kolmea päivää.
Se vain vaikutti siltä, koska yleensä toimin sillä tavalla.
Mutta…
Kirjoitin kirjeen alun perin kuultuani -
Chicagon tapauksesta, en ennen.
En siis olisi voinut kirjoittaa tapauksesta,
jonka en edes tiennyt tapahtuvan.
En muista aikajanaa tarkasti.
Pelisuunnitelma oli antaa hänen puhua.
Meillä oli mukavaa ja olimme oikeilla jäljillä.
Saimme riittävän syyn tutkia James Lewisin asunto.
Uutisia tänään Tylenol-murhista.
Vain tunteja sitten FBI-agentit tutkivat James W. Lewisin asunnon.
Tarkoituksena oli löytää Tylenol-murhiin liittyviä asiakirjoja.
Näyttöä Lewisiä vastaan ei ole tarpeeksi, joten tutkimus on yhä käynnissä.
Avasin oven ja tiesin tarkalleen, keitä he olivat.
Vaimoni puhui puhelimessa.
Sanoin: "Poliisi tuli käymään. Tiedät varmaan, miksi he tulivat.
Sen vanhan Tylenol-jutun takia."
Hän alkoi itkeä.
Mitä oikein tekisin,
jos minut laitettaisiin rautoihin enkä näkisi vaimoani enää?
Viranomaisten mukaan uudet tiedot johtivat heidät Lewisin asunnolle.
Heidän nähtiin vievän asunnosta mahdollisia todisteita,
mukaan lukien Lewisin tietokone.
Mikä päivämäärä tässä on?
"FBI toivoo läpimurtoa vuoden -82 myrkytystapauksessa."
Kun FBI teki ratsian James Lewisin asuntoon,
näin sen uutisissa ja järkytyin.
Mietin: "Tuo mieskö? Todisteita ei ole. Miten se voisi olla?"
Jotain täytyi olla, koska ratsiakin tehtiin.
Yhdessä vaiheessa epäiltyjä oli sata.
Kaikki osoittaa tähän mieheen, eikä häntä saada kiinni,
mutta ilmeisesti he yrittävät yhä.
Mitään ei löytynyt.
FBI ei löytänyt yhtään mitään.
Silti he uskoivat, että se oli Lewis.
Me kaikki, jotka osallistuimme tutkintaan -
uskoimme, että James Lewis kirjoitti kirjeen -
ja levitti syanidia aiheuttaen seitsemän ihmisen kuoleman.
Ja jos hra Lewis oli vastuussa,
tutkintaa jatketaan ja toivottavasti uhrit saavat oikeutta.
James Lewis on kusipää, mutta hän ei ole Tylenol-murhaaja.
Kiristyskirje Johnson & Johnsonille on parhaimmillaan sivujuonne.
En ole nähnyt enkä kuullut todisteita,
jotka yhdistävät James Lewisin Tylenol-murhiin.
Miksi FBI käytti resursseja -
yhdistääkseen Lewiksen Tylenol-murhiin? Sitä en tiedä.
Mutta tämän tiedän.
Vuonna 2009 -
FBI sai James Lewisiltä DNA-näytteen.
Liittovaltion agentit yrittävät liittää Lewiksen murhiin DNA-teknologialla.
Pakkauksissa oli osittaista DNA:ta.
Vuonna 1982 ei ollut koetta, jolla verrata näytettä mihinkään.
Nyt voi olla.
Tuliko yrityksistä eristää Lewiksen DNA:ta mitään?
En voi puhua siitä.
Löytyikö osuma?
Varmaa vastausta ei vieläkään ole.
FBI ei kerro, että DNA vapauttaa Lewiksen,
koska hän on ollut pääepäilty lokakuusta -82 lähtien.
Kun kädessä on vasara, kaikki näyttää nauloilta.
Tutkijat näkivät kaikkialla todisteita,
että James Lewis oli tappaja. He halusivat, että se on totta.
Hän on tänä päivänä yhtä lailla epäilty kuin vuonna 1982.
Hän pysyy epäiltynä -
omaan kuolemaansa ja viimeisen tutkijan kuolemaan saakka.
Voitte kysellä minulta loputtomiin.
Jos ikinä luodaan teknologia,
jonka avulla voitte lukea ajatukseni,
niin ette löydä sieltäkään mitään.
Olen vastannut samoihin kysymyksiin samalla tavalla 40 vuoden ajan.
Kaikki asiat, joiden puolesta olen taistellut niin monta vuotta…
Tämä sotku ei selviä ennen kuin minä kasvan horsmaa.
TÄMÄ OLI JAMES LEWISIN VIIMEINEN HAASTATTELU.
James Lewis, jota epäiltiin -
Chicagoa ja maata järkyttäneistä Tylenol-murhista, on kuollut.
Valitettavasti James Lewis kuoli,
mutta minusta sillä ei ole väliä.
Ihmiset, jotka tietävät, että olen uhrin tytär,
kysyvät aina, saatiinko se mies kiinni. Ei, se mies kirjoitti kiristyskirjeen.
On aika lopettaa saman vanhan vatvominen -
ja yrittää keksiä uusia ideoita.
Olen työstänyt tätä tapausta 15 vuotta täysipäiväisesti.
Ennen sitä surin äitiäni 42 vuotta.
Minulla ei ehkä ole alan koulutusta, mutta olen panostanut tapaukseen paljon.
Amerikka on paikka, jossa tiedämme, että yritykset valehtelevat.
Uskon, että yleisö on avoin ja valmis ymmärtämään sen,
että ehkä Tylenol-murhat eivät menneet niin kuin meille on kerrottu.
Emme saa tietää ennen kuin yhtiö on valmis paljastamaan meille kaikki asiakirjat.
Kaikki pitäisi tutkia perusteellisesti.
Uhrien perheet haluavat vastauksia.
Illinoisin syyttäjä ja Chicagon poliisi kertoivat,
että FBI esti julkaisemasta asiakirjoja, jotka sisälsivät -
Johnson & Johnsonin johdon haastatteluja vedoten käynnissä olevaan tutkintaan.
Johnson & Johnson ei ole vastannut haastattelupyyntöihin.
Vuonna 1983 seitsemän uhrien perhettä -
haastoi Johnson & Johnsonin oikeuteen väittäen sen tietäneen,
että Tylenol-pakkaukset olivat alttiita peukaloinnille.
Kahdeksan vuotta myöhemmin yhtiö sopi perheiden kanssa -
korvaussummasta myöntämättä vastuutaan.
Tekstitys: Eveliina Niemi