Chicagská policie tvrdí, že v případu vražd Tylenolem
mají nového podezřelého.
Zhruba o týden později
jsme se doslechli, že mají podezřelého.
„Další podezřelý.“ Jmenoval se Roger Arnold.
Majitel baru zavolal vyšetřovatelům a řekl:
„Chci vás upozornit na chlapa, co tvrdí, že měl doma kyanid,
a taky mluvil o tom, že chce lidi otrávit.“
Policie zatkla tohoto muže,
48letého Rogera Arnolda, a nazvala ho „chemikem amatérem“.
Objednal si kyanid a nechal si ho zaslat domů.
Pracoval ve skladu obchodu Jewel Food Stores,
na jednom z míst, kde si oběti koupily Tylenol.
Když vyšetřovatelé prohledali jeho dům,
přiznal, že doma kyanid přechovával,
což se ale nepotvrdilo.
Nicméně našli knihu,
která byla v podstatě návod, jak někoho otrávit.
Byly tam i záhadné prášky,
několik neregistrovaných zbraní
a amatérské chemické vybavení.
Neobvyklé věci na zaměstnance skladu.
Navíc měl jednosměrnou letenku do Thajska s odletem zhruba za dva týdny.
Našli proti němu spoustu nepřímých důkazů,
ale žádné přímé.
V tuto chvíli byl pan Arnold obviněn
pouze v souvislosti se zbraněmi.
Zajímal se o chemii.
Pamatuju, že v jeho bytě našli nějaké vybavení.
I když to může být důkaz,
nepotvrzuje to, že to udělal.
Jste jejich podezřelý.
Co si o tom myslíte?
Ať si myslej, co chtěj, já s tím nemám nic společnýho.
Po jeho propuštění na kauci
se Ronald Arnold nechal v soudní síni slyšet,
že by tam raději byl za vraždu člověka, který ho v souvislosti s Tylenolem udal.
V sobotu ráno
byl před chicagskou hospodou zastřelen muž.
Roger Arnold byl tak naštvaný na majitele baru,
který ho nahlásil policii, že se ho pokusil zavraždit.
Problémem bylo, že zabil někoho jiného.
Zabil naprosto nevinného člověka,
a skončil ve vězení.
Roger Arnold zastřelil Johna Stanishu.
Ten byl v jistém smyslu osmou obětí tylenolových vražd.
Roger Arnold zemřel v roce 2008, ale detektivové chicagské policie,
několik z nich, ho dodnes považují za hlavního podezřelého.
Podle mě se na něj měli víc zaměřit,
ale myslím, že to s ním vzdali,
protože si mysleli, že mají skutečného vraha.
ODLOŽENÝ PŘÍPAD: VRAŽEDNÉ LÉKY PROTI BOLESTI
Teď, když mám novou teorii,
že nešlo o šílence, co chodil po prodejnách,
jsem o oficiální verzi začala pochybovat.
Mám pocit, že tenhle případ měl klapky na očích od prvního dne.
Od samého začátku byl celý příběh o tom,
že Johnson & Johnson jsou hodná,
fantastická společnost, které jde o dobro svých zákazníků.
O Tylenol se tolik nebojím.
Bojím se o nás všechny. Jsme v tom všichni společně.
Myslím, že tu jde pouze o podíl na trhu.
Společnost teď čelí největší hrozbě ve své 96leté historii.
Jde o její image a její nejziskovější produkt, Tylenol.
Johnson & Johnson udělají cokoli, aby zachránili svou značku.
Co to „cokoliv“ vlastně znamená?
Ve svých prohlášeních Johnson & Johnson tvrdili,
že se kyanid během procesu výroby Tylenolu nepoužívá.
Ale čtyři dny po prvních úmrtích
chicagský soudní lékař oznámil ohromující zprávu.
Včera ráno na konferenci
jsem se ptal dvou zástupců McNeil Laboratories,
zda je kyanid přítomen v blízkosti místa,
kde se vyrábí Tylenol. Odpověď zněla: „Ano.“
Když se J&J na začátku ptali,
tvrdili, že v žádném jejich závodě se kyanid nenachází.
Pak se zjistilo, že ho používali ve firmě McNeil,
v podstatě jako test na přítomnost olova v kapslích.
Ale tvrdili, že je zamčený na místě,
které v blízkosti výrobní haly není.
Ano, kyanid se používá při kontrole kvality.
Je zamčený. Joe, klidně se k tomu můžeš vyjádřit.
V závodě je malé množství na zabezpečeném místě.
Na kontrolu kvality.
Ve skutečnosti nebyl zamčený,
a skoro každý mohl vejít do místnosti, kde ho uchovávali.
Kdybyste ho chtěli někam nasypat,
byl tam k mání.
Moje další otázka byla:
„Testovali jste někdy Tylenol na přítomnost kyanidu?“
Odpověď byla: „Ano, výsledek byl vždy negativní.“
Člověka hned napadne:
„Proč ten test vlastně děláte?“ Přeberte si to sami.
Dr. Stein říká,
že jestli Johnson & Johnson zjišťují přítomnost kyanidu,
pak mají obavy, že se kyanid může dostat do kapslí
v určité fázi výroby.
Naší první reakcí byl strach.
Mohlo k tomu dojít
v našem závodě nebo během výroby?
Z korporátního hlediska je jasné,
že Johnson & Johnson nedistribuoval otrávený Tylenol úmyslně.
Ale nevíme, zda během výroby nedošlo k chybě,
ať už v jejich dvou závodech
nebo kdekoli v distribučním řetězci,
jejíž výsledkem byly otrávené kapsle.
Zpětně je zřejmé,
že vyšetřování bylo problematické od samého začátku.
Vyšetřovatelé poslali inspektory, kteří v těchto závodech strávili hodiny
a okamžitě očistili Johnson & Johnson od jakékoli možnosti,
že k těmto kontaminacím došlo v jejich závodech.
Michael Schaffer, hlavní toxikolog
z úřadu soudního lékaře okresu Cook,
byl spokojen, že v závodě neobjevil kontaminaci kyanidem.
S tím rozhodně souhlasím.
Není možné, aby o tom rozhodl tak rychle.
Inspekce farmaceutických závodů trvají mnohem déle.
Úřad pro kontrolu potravin a léčiv provedl nezávislé vyšetřování
a označil zařízení za bezpečná během několika týdnů od počátku krize.
Ale nemůžeme s jistotou říct,
jak dobře byl v těchto zařízeních kyanid kontrolován
a kolik zaměstnanců k němu mohlo mít přístup,
protože o procesu výroby se neví téměř nic.
Produkt byl v distribuci už několik týdnů.
Byl distribuován po celé zemi ze dvou zdrojů,
ze závodů v Texasu a v Pensylvánii.
Šance, že by mohl být v oběhu tak dlouho
a nezpůsobil zdravotní problémy jinde,
je vzhledem k jeho široké oblibě velmi nepravděpodobná.
Johnson & Johnson potřebovali,
aby otrávených lahviček bylo jen pár a aby byly v konkrétní oblasti,
protože jen tehdy mohli věrohodně říct,
že tu pobíhá šílenec,
která dává otrávený Tylenol do regálů.
Kdyby lahviček bylo víc,
kdyby se objevily v širší oblasti,
pak by se jejich verze začala rozpadat.
Společnost dnes rychle stáhla
víc než čtvrt milionu lahviček z prodeje.
Jedním z největších problémů vyšetřování bylo,
že vyšetřování prováděla sama firma,
přestože se zdálo, že má všechny důvody proto,
aby problémy s kontaminací zametla pod koberec.
Když Johnson & Johnson oznámili celostátní stažení Tylenolu,
byli to právě oni, kdo prováděl testování téměř všech lahviček.
Zřídili jsme speciální laboratoře na testování kapslí Tylenolu,
abychom odhalili další otrávené kusy.
Problém je samozřejmě v tom,
že Johnson & Johnson měli obrovský zájem na tom,
aby kontaminovaných balení bylo odhaleno co nejméně.
Spolu s FDA a dalšími agenturami
jsme otestovali přes osm milionů kapslí.
Kyanid v oblasti Chicaga
obsahovalo méně než 75 kapslí, což je osm lahviček.
Z VYŠETŘOVÁNÍ FDA VYPLYNULO, ŽE KYANID DRASELNÝ
V ZÁVODĚ MCNEIL SE NESHODOVAL S KYANIDEM V OTRÁVENÝCH KAPSLÍCH.
J&J se toho ujali sami. Není, co bych jim vytknul.
Nikdy jsem neviděl žádnou firmu, která vystupovala
a spolupracovala s policií tak, jako lidé z laboratoří McNeil.
Nechali byste podezřelého, aby se vyšetřoval sám?
Ne. Byl by zaujatý a nic byste se nedozvěděli.
Řekla bych, že nevíme, kolik lahví bylo otrávených.
Nemáme tušení, kolik dalších lidí zemřelo.
Na něco se vás zeptám.
Jaká je šance, že sedm zdravých lidí
mezi 12 a 35 lety byli jedinými oběťmi?
Kolik zemřelo seniorů?
Kolik lidí řídilo auto,
vzali si dvě kapsle, dostali záchvat a havarovali?
Možná o dalších obětech nevíme,
protože test na kyanid se během pitvy dělá jen velmi vzácně.
Pokud nemáme důvod, tak ho neděláme.
V případě starší osoby,
která si vzala Tylenol a nevzniklo žádné podezření,
nic bychom nenašli, protože bychom to měli za přirozenou smrt.
Původně označili máminu smrt za mozkové aneurysma.
Netušili, že to byl kyanid.
Jen kvůli těm třem úmrtím v jedné rodině
nedokázali popřít, že jde o něco nekalého.
Takže podle mě
by důkazy prokázaly, že těch lahviček bylo mnohem víc
stejně jako mrtvých.
Jelikož jsme většinu lahviček odevzdali,
nevíme, kolik kapslí bylo otrávených.
Otestovali jen malé procento
a zbytek zničili.
Společnost J&J dnes oznámila,
že se chystá zničit 22 milionů kapslí produktu,
které zákazníci a distributoři vrátili.
Jednoduše je zničíme.
Najali jsme specializovanou externí firmu,
která na tom právě teď pracuje.
Ujistíme se tak, že bude zničen.
Spálí je tento týden.
Předpokládám, že kdybychom je měli k dispozici,
kdybychom je nevrátili J&J, aby je mohli otestovat a zničit,
myslím, že bychom našli mnohem víc otrávených kapslí.
Jen masový vrah by chtěl zničit všechny důkazy.
Jestli chcete někoho vážně stíhat,
nezničíte miliony kapslí, které jsou součástí případu.
Tak se přece chová člověk,
který má s vraždami něco společného.
Jime Burku z Johnson & Johnson máte náš hluboký obdiv.
James Burke nakonec dostal Prezidentskou medaili svobody,
nejvyšší civilní vyznamenání, které Spojené státy udílejí.
Prezident Reagan řekl, že nejde jen o vynikající firmu,
ale popsal ho slovy:
Člověk, který nedávno dostál nejvyšším ideálům
firemní odpovědnosti a zachování si klidné hlavy.
Burke, který působil otevřeně a upřímně,
ve skutečnosti firmu řídil tak, aby se o ní vědělo co nejméně.
Firma Johnson & Johnson byla od počátku případu
vyškrtnuta ze seznamu podezřelých.
Případ zůstává nevyřešený.
Je nevyřešený proto, že firmu z vražd
nikdo nikdy vážně nepodezříval?
Na to jednoduše neznáme odpověď.
Po deseti letech
byl dnes James Lewis propuštěn z vězení.
Je jediným člověkem spojeným se zločinem, který otřásl celou zemí.
Jaké to je být na svobodě?
V roce 1995 propustili Jamese Lewise z vězení.
Pane Lewisi, měl jste něco společného s těmi otravami?
Pane Lewisi…
Odjel do Cambridge v Massachusetts
za svou ženou Leann.
A pak se o něm přestalo psát.
Dalších deset let o Jamesi Lewisovi nikdo neslyšel.
Pak se objevil jako podezřelý ze znásilnění.
INFORMACE K PŘÍPADU
V červenci 2004
se pohřešovala žena z bytového komplexu v East Cambridge,
jejíž zmizení nahlásil její otec,
který zavolal policii, protože se jí nemohl dovolat.
Jel se podívat k ní do bytu, kde ji našel velmi rozrušenou.
Byla v šoku.
Byla dezorientovaná.
Bylo jí zle a následně ji odvezli do nemocnice.
Z výsledků ohledání po sexuálním útoku jsme zjistili,
že měla poraněný děložní čípek,
kolem zápěstí měla stopy po svázání…
rty měla tak suché a popraskané,
že se zdálo, že je má popálené od nějakého jedu.
V její moči jsme našli etanol a aceton.
Výsledky odpovídaly jejímu popisu událostí.
ZRANĚNÍ ODPOVÍDAJÍCÍ SEXUÁLNÍMU ZNEUŽITÍ
V nemocnici vypověděla, že jí soused nastříkal něco do obličeje
a zatáhl ji k sobě do bytu.
BYLO TO PÁLIVÉ A KOŘENĚNÉ
Říkala, že to pálilo, a že ji přinutil vypít nějakou tekutinu.
TEKUTINA JÍ ZNECITLIVĚLA ÚSTA…
Ztrácela a nabírala vědomí.
… A PAK ZTRATILA VĚDOMÍ.
Pamatuje si, jak si na ni vlezl.
…VLEZL NA NI A DRŽEL.
Pamatuje si, že ji znásilnil.
ŘEKL, ŽE JI ZABALÍ DO PYTLE.
Zůstala tam přes noc
a nic bližšího si nepamatuje.
…ODVEZE JI DO LESA, KDE JI SEŽEROU ZVÍŘATA.
Ten soused byl James Lewis.
A když mi řekli, že to je James Lewis z tylenolového případu
z 80. let, dost nás znepokojilo,
že ve městě máme tak nebezpečného člověka
a ani o tom nevíme.
Vzali jsme ho do vazby.
Byl obviněn ze šesti zločinů,
napadení a ublížení na zdraví, omámení, otravy,
únosu a znásilnění.
Já ji neunesl.
Neexistují důkazy, že jsem s ní kdy byl
nebo se jí jakkoli dotkl nebo si s ní třeba jen potřásl rukou.
Nezískali jsme žádnou DNA.
Na jejím ani v jejím těle jsme nenašli žádné vzorky jeho DNA.
Jamese Lewise poslali do vazby.
Trvalo skoro tři roky, než se případ dostal k soudu.
Během prvního dne soudu
se viditelně a nekontrolovatelně třásla a plakala.
Zjistila, kdo je James Lewis.
Dozvěděla se o tylenolových vraždách. Byla vystrašená.
Bylo toho na ni příliš a nedokázala vypovídat.
Žalobce rozhodl, že nemohou pokračovat.
Takže ho pustili jako by se nikdy nic nestalo.
Tři roky jsem se tomu za mřížemi vzpíral.
Tři roky jsou sakra dlouhá doba
kvůli něčemu tak nesmyslnému.
Jak má člověk odpovídat na otázky,
co se týkají něčeho, co se nikdy nestalo?
Byl podezřelý ze všeho možného. Od vraždy, únosu a sexuálního napadení,
dokonce i té záležitosti s Tylenolem.
Je schopný všeho.
Po nějaké době, co ho pustili z vazby,
se z vězení ozval informátor, který chtěl mluvit s detektivy.
Byl jsem ve věznici v Cambridge v Massachusetts
za znásilnění.
Poprvé jsem ho potkal, když dostal lůžko vedle mě.
Zjistil jsem, že pochází z Missouri,
pár hodin jihozápadně od místa, kde jsem předtím žil.
Měli jsme toho dost společného.
Dva venkovští hoši uvízlí v betonové džungli.
A čím dýl jsme se znali,
tím víc toho říkal.
Jim se rád chlubil, že jedinou věcí, za kterou ho chytili a odsoudili,
byl ten výhružný dopis.
„Takže mi chceš říct,
že máš na svědomí otravy Tylenolem?“
A on: „Když mi to prošlo, co bys řekl?“
Jim říkal, že to bylo z pomsty. Kvůli jeho mrtvý dceři.
Měla v srdci záplatu, která se uvolnila.
A za tu vadnou záplatu obviňoval Johnson & Johnson.
A takhle se tý firmě mstil. Že mu zabili dceru.
Smrt naší dcery…
Zemřela proto, že se jí uvolnila záplata na srdeční stěně.
Byla to mechanická porucha.
Tu nezpůsobil žádný člověk.
Nikomu jsem se nemstil.
Kdybych chtěl vymyslet nějakou pomstu,
nenapadlo by mě nic užitečného ani rozumného.
Čemu by to prospělo?
Dle jeho slov
mu ty otravy prošly jen proto,
že si policajti nedokázali dát dvě a dvě dohromady.
Je to faktickej strašák.
Učíme děcka, ať se ničeho nebojej. Že bubáci neexistujou.
No, jednoho tu máme. Jmenuje se James Lewis.
Já se nepřiznal ani jemu ani nikomu jinému.
Vězeňští informátoři to takhle občas dělají,
když chtějí ven dřív.
Chtějí těžit z toho, že někoho usvědčí,
tím, že je z něčeho prostě obviní.
Nikdy jsem po žalobci
ani po FBI nebo detektivech, co za mnou přišli, nic nechtěl.
Až na to, aby ho zatkli.
V roce 2006
jsme v sídle FBI v Chicagu měli velkou schůzku,
kde jsme prošli všechny důkazy, co jsme k případu měli.
Záměrem bylo pracovat na odloženém případu
a zjistit, zda nám něco neuniklo.
James Lewis byl rozhodně víc než zájmová osoba.
Ale k tomu, abychom ho mohli obvinit,
nám ve vyšetřování stále chybělo pár věcí.
James Lewis byl pro FBI posedlostí.
Byli přesvědčení, že za to mohl.
Byli si jistí, že to udělal, a chtěli ho za to zavřít.
Byl jsem s ním v kontaktu.
A řekl, že ví, že ho chci vyslechnout.
Ten vyšetřovatel, Roy Lane, po mně šel jako pes.
Byl to hodně obtížný soupeř.
Když uděláte jedinou chybu a omylem zalžete agentovi FBI,
ta lež jim bude stačit,
aby vás usvědčili a zavřeli do federálního vězení.
ZÁZNAM Z KAMERY FBI 2008
Jen se snažím zjistit,
kdy jste napsal ten tylenolový dopis.
Koukněte na razítko a odečtěte tři dny.
Dospělo to do bodu,
kdy se s ním Roy Lane jen tak ležérně bavil v hotelu,
zatímco FBI poslouchala.
A ve snaze si vyjasnit časovou osu toho vydírání
odhalil v Lewisově příběhu nesrovnalost.
Tvrdil, že na dopise pracoval tři dny.
Kdy jste ten dopis začal psát?
- To zjistíte podle razítka. - Nevíte? Jo.
Takže pár dní předtím?
- Tři dny. - Tři dny.
Minimálně tři dny práce.
Lewis ten dopis poslal 1. října.
Když půjdete zpátky,
zjistíte, že ho začal psát, než se to rozkřiklo,
což znamená, že věděl, že se něco děje.
Kdy došlo k vraždám?
K první došlo tady.
Vážně?
To bych ho ale poslal…
Ten dopis jsem poslal…
Jste na rozpacích.
V tu chvíli mu podle mě došlo, že to buď podělal
a prozradil se,
nebo to podělal tím, že si to špatně pamatuje,
čímž dal Laneovi důkaz k usvědčení.
Zdá se, že si to špatně pamatuju a že jsem na tom tři dny nepracoval.
Asi mi to přišlo tak dlouho,
protože to tak většinou je.
Ale…
Ten dopis jsem napsal až potom,
co jsem se dozvěděl o události v Chicagu, ne před tím.
Tím pádem jsem nemohl napsat dopis o něčem,
o čem jsem nevěděl, že se stane.
Přesně si na to nepamatuju.
Plán byl nechat ho mluvit.
Měli jsme z toho dobrý pocit, že jsem na správné cestě.
Měli jsme dostačující důvod k prohlídce jeho bytu.
Nejnovější zprávy o tylenolových vraždách.
Před pár hodinami prohledali agenti FBI byt
Jamese W. Lewise v Cambridge v Massachusetts.
Cílem bylo najít jakékoliv dokumenty související s vraždami Tylenolem.
Víme, že vyšetřovatelům se ho nepodařilo usvědčit,
a tak vyšetřování stále pokračuje.
Otevřel jsem dveře a přesně jsem věděl, co jsou zač.
Moje žena zrovna telefonovala.
Řekl jsem: „Je tu policie.
Víš, proč tu jsou, ne?
Kvůli té staré věci s Tylenolem.“
A začala brečet.
Co budu dělat, když mě…
odvedou v poutech a už ji nikdy neuvidím?
Úřady uvedly jen to, že je do bytu přivedly nové důkazy.
Včera v noci jsme viděli, jak odváží množství možných důkazů
včetně Lewisova počítače.
Tohle je ze kdy?
„Po razii doufají v nový průlom v případu otrav z roku 1982.“
Když FBI provedla razii v bytě Jamese Lewise,
což jsem se dozvěděla z televize, byla jsem z toho dost zaskočená.
Říkala jsem si: „Tenhle?
Vždyť na něj nic nemají, jak by to mohl být on?“
Ale říkala jsem si, že tentokrát na něj asi něco mají.
Svého času měli stovky podezřelých,
ale zůstal jim jediný, kterého stále nedokáží usvědčit,
ačkoliv se o to stále snaží.
Nic tam nebylo.
Nenašli jediný důkaz.
Ale pořád věří, že to byl on.
Myslím, že všichni, co jsme na tom pracovali,
jsme přesvědčeni, že Lewis nejenže napsal ten dopis,
ale i rozšířil kyanid,
čímž způsobil smrt sedmi lidí.
A pokud za to pan Lewis byl zodpovědný,
vyšetřování snad bude pokračovat a oběti se dočkají spravedlnosti.
James Lewis je zmetek, ale není tylenolový vrah.
Výhružný dopis firmě Johnson & Johnson bych označil za vedlejší záležitost.
Neviděl jsem ani neslyšel o žádných důkazech,
které spojují Jamese Lewise s tylenolovými vraždami.
Proč FBI vynaložila takové prostředky,
aby ho s vraždami spojila, opravdu nevím.
Ale řeknu vám jedno.
V roce 2009
FBI získala vzorek DNA Jamese Lewise.
Federálové se snaží využít zbrusu novou DNA technologii,
aby ho spojili s vraždami.
Na lahvičkách byla částečná DNA.
Ale tehdy v roce 1982
neexistoval test, který by měl vzorek s čím porovnat.
Dnes ale ano.
Vzešlo z těch pokusů o odebrání jeho DNA něco?
O tom nemůžu mluvit. Já…
Tak mají shodu?
Pořád nemáme konkrétní odpověď.
VYŠETŘOVÁNÍ STÁLE PROBÍHÁ
FBI vám neřekne, že testy DNA Lewise očistily,
poněvadž ho podezřívají už od října roku 1982.
Když máte v ruce kladivo, všechno vypadá jako hřebík.
Všude, kam se vyšetřovatelé podívali,
viděli důkazy, že vrahem byl James Lewis. Chtěli, aby to byla pravda.
Dnes je podezřelý stejně jako v roce 1982.
Myslím, že zůstane zájmovou osobou,
dokud nezemře on a poslední vyšetřovatel.
Můžete mi klást otázky, jak dlouho chcete.
Jestli někdy vymyslíme technologii,
která vám umožní číst mé myšlenky,
nenajdete nic, co by mě usvědčilo.
40 let jsem dokázal stejně odpovídat na stejné otázky.
Všechno, za co jsem tolik let bojoval…
Než to vyřeší, to dřív natáhnu bačkory.
TOHLE BYL POSLEDNÍ ROZHOVOR JAMESE LEWISE.
Zemřel James Lewis, muž podezřelý ze zapojení
do tylenolových vražd, které šokovaly Chicago a celý národ.
James Lewis bohužel zemřel,
ale nevím, jestli na tom záleží.
Lidi, co vědí, že jsem dcera oběti,
vždycky říkají: „Copak toho chlapa nedostali?“
Ne, napsal výhružný dopis.
Je čas přestat s tou ohranou písničkou
a zkusit přijít na něco nového.
Pracuju na tom případu ve dne v noci už 15 let
a 42 let mi chybí máma.
Možná nemám investigativní výcvik, ale do tohoto případu dávám všechno.
Myslím, že lidé v Americe ví, že jim korporace lžou.
Takže věřím, že veřejnost je otevřená a připravená na možnost,
že se tylenolové vraždy nestaly tak, jak nám to už 42 let tvrdí.
Pravdu se asi nedozvíme, dokud lidem nedovolí
volně nahlédnout do dokumentace.
Všechno by mělo být důkladně prošetřeno.
Rodiny obětí chtějí znát odpovědi.
ÚŘAD GENERÁLNÍHO PROKURÁTORA A POLICIE CHICAGO UVEDLI,
ŽE FBI ZABLOKOVALA ZVEŘEJNĚNÍ DESÍTEK DOKUMENTŮ
S VÝSLECHY ZÁSTUPCŮ FIRMY JOHNSON & JOHNSON
S ODVOLÁNÍM NA PROBÍHAJÍCÍ VYŠETŘOVÁNÍ. J&J NA ŽÁDOST O ROZHOVOR NEREAGOVALI
V ROCE 1983 RODINY SEDMI CHICAGSKÝCH OBĚTÍ
FIRMU ZAŽALOVALY S TVRZENÍM, ŽE FIRMA VĚDĚLA,
ŽE S LAHVEMI BYLO MOŽNÉ VOLNĚ MANIPULOVAT.
O OSM LET POZDĚJI SE FIRMA S RODINAMI VYROVNALA
NEZVEŘEJNĚNOU ČÁSTKOU BEZ PŘIZNÁNÍ ODPOVĚDNOSTI
Překlad titulků: Daniel Albrecht