Acum o oră, o mare vedetă a intrat pe uşa actorilor.
Era Jayne Mansfield.
Iat-o pe minunata Jayne Mansfield!
Mă simt ca Mama Gâscă. Am foarte mulţi copii!
Cum îi cheamă pe toţi?
El e Miklós.
Salut, Miklós!
- Şi... - Maria.
Cum ai zis?
Cum îl cheamă pe mititel?
- Cum te cheamă? - Zolie.
- Cum? - Zolie!
Să-ţi faci o emisiune!
Cum te cheamă?
Maria.
Maria...
Dacă alegi să faci copii, prima ta obligaţie e faţă de ei.
Nu contează dacă eşti vedetă sau spălătoreasă de vase.
Dacă-mi pierd cariera,
dacă am un accident de maşină, dacă sunt desfigurată...
Dacă o să păţesc ceva tragic, copiilor mei nu le va lipsi nimic.
ÎMI LIPSEŞTI, MAMI
MAMA MEA, JAYNE
Aveam trei ani când a murit mama.
Nu prea am amintiri legate de ea.
Îmi amintesc că mâncam un castron de cereale
şi-mi amintesc că m-a mângâiat pe păr,
dar nu ştiu dacă e o amintire adevărată sau am inventat-o eu
fiindcă mi-am dorit să se fi întâmplat.
După moartea ei, un moment important pentru mine
a fost când mi-am găsit albumul de bebeluş.
Toţi fraţii mei au unul.
Mickey Jr ALBUM DE BEBELUŞ
Când l-am răsfoit pe al meu, era aproape gol.
După ce că nu aveam amintiri,
m-am simţit şi mai pierdută.
Mi-a apărut un mic gol în inimă.
Pe măsură ce am crescut, tata mi-a zis:
"Nu citi cărţile despre mama ta. Nu e nevoie să le citeşti."
Zicea că sunt pline de minciuni şi de tâmpenii care fac senzaţie.
Nu voia să mă expun la aşa ceva.
Am făcut cum mi-a spus şi nu le-am citit niciodată.
La un moment dat mi-a fost ruşine că mama fusese considerată un sex-simbol.
Mi-era ruşine de alegerile ei.
Aşadar m-am detaşat tot mai mult de imaginea mamei mele.
Dar, pe măsură ce am devenit celebră, am început să primesc scrisori
de la oameni care ştiau că sunt fiica lui Jayne Mansfield.
Unii o cunoscuseră, o întâlniseră sau făcuseră o fotografie cu ea.
Şi... am fost copleşită.
"Dragă doamnă Hargitay, am un program
"de la Domnii preferă blondele, cu mama dv. în rolul principal."
"Am fost apropiată de ai tăi."
"Bună Mariska, Jayne locuia alături
"şi cânta la vioară în fiecare după-amiază."
"Dragă doamnă Hargitay, vă trimit câteva amintiri cu mama dv.
"Printre ele e şi anunţul naşterii dv."
Jayne şi Mickey Hargitay anunţă naşterea fiicei lor...
Am păstrat scrisorile...
şi cred că aşa a început totul.
Am început să mă gândesc tot mai mult la mama.
În timpul pandemiei i-am organizat o petrecere de ziua ei.
La mulţi ani, dragă Jayne
Puţini organizează petreceri pentru mamele lor decedate...
dar a fost ceva magic.
Atunci am început să simt că vreau să o cunosc mai bine.
Nu ca sex-simbolul Jayne Mansfield, ci ca Jayne.
Ca Jayne, mama mea.
Tata, care mi-a fost sprijin,
a murit în 2006.
Am atâtea întrebări pe care n-am apucat să i le adresez.
Până atunci nici cu fraţii mei nu vorbisem deschis despre experienţa lor.
Dar acum vreau să o înţeleg...
fiindcă e o parte a vieţii mele
şi o parte din mine s-a simţit întotdeauna înăbuşită.
Zoltan Hargitay FRATELE MEU
Îmi place lemnul de deasupra. E drăguţ.
Gata?
Pe aici. Ai grijă!
Jayne Marie Mansfield SORA MEA
Dă-mi un pupic ca Danmama.
Aşa ne pupa bunica.
Gata?
Mickey Hargitay Jr. FRATELE MEU
Bun. E bine aşa?
Păi...
- E cât se poate de bine. - Cât se poate...
Nu ştiu cum ai reuşit să mă convingi.
Încerc să te fac vedetă cu ochii ăia albaştri!
Nicio şansă.
Deci...
- Iată-ne. - Eşti gata?
Da. Am venit.
Aştept de mult această zi.
În primul rând...
vreau să-ţi mulţumesc că faci asta.
Mă copleşesc emoţiile fiindcă ştiu că nu prea-ţi place...
să vorbeşti despre ce s-a întâmplat.
O să vedem cum merge, dar dacă vrei să ocoleşti vreun subiect, o poţi face.
Mulţumesc pentru invitaţie, Marish! Mă simt onorat.
Sunt aici pentru tine şi o să-ţi răspund la întrebări.
Mulţumesc!
Voiam să vorbim puţin despre copilăria noastră.
Voi aveţi foarte multe amintiri şi vă invidiez pentru asta.
Eu n-am nicio amintire.
Tu...
Poţi tăia puţin?
Să zicem că în locul amintirilor,
îmi amintesc o esenţă,
o nuanţă a personalităţii ei, dacă înţelegi ce vreau să zic.
Îmi amintesc prezenţa ei
şi o parte dintre sentimentele pe care le-am simţit atunci.
Trebuie să sap adânc ca să le găsesc.
Dar sentimentele legate de copilărie sunt în general pozitive.
Pe atunci locuiam în Texas.
Eram doar noi două.
Jayne Marie, 3 ani
Parcă o şi văd.
Mama, 19 ani
Era foarte tânără.
Pe tatăl meu îl chema Paul Mansfield.
Pe atunci erau căsătoriţi.
Îmi amintesc că în copilărie urmărea
toate vedetele, mergea la cinema mereu şi mă lua şi pe mine cu ea.
Admira anumite actriţe.
Şi voia să devină ca ele.
Paul Mansfield era un texan credincios.
N-avea treabă cu filmele,
dar ea era foarte ambiţioasă.
A început să ia lecţii de teatru.
Îşi dorea să devină o actriţă serioasă.
Era foarte hotărâtă.
A luat decizia să plece în California şi să reuşească.
Paul Mansfield a venit cu noi,
dar şi-a dat seama
că ea n-o să mai plece de acolo, aşa că s-a întors acasă şi noi am rămas.
La început făcea de toate.
Era model.
Dădea lecţii de dans.
Vindea dulciuri la cinematograful Wilton.
Voia să se facă remarcată.
Şi mă purta cu ea peste tot.
Am multe amintiri cu ea de atunci
fiindcă eram doar noi două.
Apoi un impresar a remarcat-o şi i-a făcut rost de nişte probe.
Aţi ajuns prima dată la Hollywood pentru rolul Ioanei d'Arc?
Nu. Am recitat un solilocviu din Ioana d'Arc pentru Milton Lewis,
directorul de casting de la studiourile Paramount.
Mi-a dat de înţeles că nu-mi folosesc cum trebuie atuurile.
Mi-a desfăcut părul, mi-a strâns rochia şi iată-mă aici.
Pe atunci locuiam într-un apartament din Los Angeles, abia ne descurcam.
Când, dintr-odată, a început să primească roluri.
Al, eşti periculos şi aşa vei rămâne, dar o să-ţi plătesc cu aceeaşi monedă.
Cine v-a sunat?
Ray Borden.
Sunteţi sigură?
Absolut. S-a recomandat. În plus, a fost grosolan.
Am început să vorbim şi mi-a zis că e nebună după John Facenda.
- John Facenda? - Apare la televizor în fiecare seară.
La 23:00, timp de 15 minute.
Când ţi-ai dat seama ce se întâmpla?
Probabil pe la cinci sau şase ani.
Avea 22 de ani şi juca pe Broadway.
ÎL VA SCHIMBA SUCCESUL PE ROCK HUNTER?
CINE SUNT ACTORII
S-a lansat cu piesa Îl va schimba succesul pe Rock Hunter?
CEA MAI ISTEAŢĂ BLONDĂ PROASTĂ DE PE BROADWAY
Îmi amintesc că locuiam în hotelul Plaza.
Într-un an, de Paşte, eram doar noi două şi mi-a zis:
"Am o surpriză pentru tine. Du-te la baie."
M-am dus, am deschis uşa şi am găsit sute de pui de găină.
Îmi amintesc că m-am aşezat pe podea şi am început să râd şi să chicotesc.
Îmi vine să plâng.
Aproape că simt cum mă ţine în braţe, zâmbeşte şi râde.
După moartea mamei la 34 de ani,
familia noastră a trecut prin multe.
Printre altele, mama nu avea testament.
Statul i-a vândut averea ca să-i acopere datoriile.
Eu şi fraţii mei am avut dreptul să păstrăm doar câteva obiecte.
- Am pantofiorii de când era mică. - Incredibil!
- Şi sunt purtaţi. - Da. Ce tare!
Ia te uită!
- Sunt superbi! - Voiam să ţi-i arăt. Da.
Prin acest documentar încerc să recuperez lucrurile pierdute.
Chiar şi pe cele tangibile.
Am decis să deschid în sfârşit containerul familiei.
Din 1969, nimeni n-a deschis acele cutii.
MANSFIELD, VEDETA DIN DALLAS
Îmi doresc să-i fi avut aproape pe fraţii mei.
FOTOGRAFII
Vai de mine!
Aici e ea cu Paul Mansfield. I-a tăiat faţa.
Sunt multe fotografii aşa.
Aici cine e tăiat?
Nu mi le amintesc.
Uite-l pe tata.
Mickey...
Ce-ţi aminteşti despre el?
Sunt sigură că nu o uitase când ne-am cunoscut.
Ea a murit pe 29 iunie 1967,
iar eu şi Mickey ne-am căsătorit în aprilie 1968.
Dar îi porţi în suflet.
Odată ce ai iubit pe cineva, îţi rămâne în suflet.
Nu contează cât eşti de supărat, nimic nu contează.
Când iubeşti cu adevărat, acea persoană îţi rămâne în suflet.
Hai, micuţule!
Mickey a venit din Ungaria.
La 20 de ani a fost campion la patinaj viteză.
A jucat fotbal la naţionala Ungariei.
A făcut dans acrobatic.
A venit în Statele Unite cu şapte dolari în buzunar
şi a lucrat ca trapezist la circ.
Asta înainte să facă sport ca să devină culturist.
A fost, pe rând, Mister Indianapolis, Mister Indiana, Mister Midwest America
şi Mister Univers.
Mickey spunea:
"Îţi poţi împlini visurile."
Aşa era el.
După ce a devenit Mister Univers, s-a angajat la New York pentru Mae West.
Într-o seară, Jayne Mansfield era în public.
S-au întâlnit după spectacol
şi acela a fost începutul...
unei perioade frumoase.
Cred că s-a îndrăgostit pe loc de Mickey.
El era un bărbat minunat.
Se vedea că o făcea fericită.
PROASPĂT CĂSĂTORIŢI
Căsătoria lor a fost mediatizată.
Da, m-am bucurat.
Lucrurile se schimbau deja enorm.
Jayne Mansfield şi Mickey Hargitay
au coborât acum câteva minute din acest avion American Airlines.
Mulţimea îi aşteaptă.
În prezent, Jayne Mansfield a devenit din neant
una dintre cele mai populare vedete.
BLONDA EXPLOZIVĂ
Azi a semnat un contract de lungă durată cu 20th Century Fox.
Este şi cea mai fotografiată femeie din divertisment.
Doamnă Mansfield, în 1954, adică nu de mult,
vindeaţi dulciuri într-un cinematograf.
Cum aţi reuşit această ascensiune în carieră?
Joyce, uite cum am făcut.
Mă folosesc de imaginea mea ca să trec pragul, să zicem.
Obiectivul meu n-a fost doar aspectul fizic.
Îţi place să faci asta?
E doar un instrument. Nu ştiu dacă e vorba de plăcere.
Mi s-a părut că mi-ar prinde bine să fiu într-o poziţie
din care să pot obţine ceea ce vreau.
Aceasta e interpreta Ritei Marlowe pe scenă, pe marele ecran şi la TV.
- Cred că e de prost-gust. - Ce anume?
Să-i spui soţiei că o iubeşti în faţa mea!
Jayne, îţi place la Baza aeriană Goose?
Îmi place oriunde bărbaţii sunt în alertă.
Nu glumeşte. Radarul piuie întruna.
GLOBUL DE AUR DISEARĂ
Aceasta e casa din Beverly Hills a lui Jayne Mansfield şi Mickey Hargitay.
- Ne faceţi turul? - Sigur!
- Şi camera de zi? - V-o arăt.
Ce e cu placa aceasta, Jayne?
E blazonul nostru. J şi M, de la Jayne şi Mickey.
E pictat de Glenn Holse.
Tot el a pictat peretele de lângă pian şi cupidonii din spatele tău.
Aveţi trei copii?
- Da. El e Mickey Jr. - Salut!
- Scuze că l-am prezentat pe el întâi. - Încântat!
- Jayne Marie, fetiţa noastră. - Încântată!
Şi mezinul familiei, Zoltan Anthony.
Ce-ţi aminteşti din acea perioadă?
Îmi amintesc că mama se juca cu noi la piscină.
Aveam o piscină în formă de inimă.
Era uriaşă.
- Şi ţi se părea normal. - Da.
Aveam şi multe animale.
Iubea animalele.
- Îţi aminteşti ocelotul? Aveam un ocelot. - Nu.
Îl ţineam într-o cuşcă, în spate. Ziceam că e în junglă.
- Deci aveaţi o grădină zoologică. - Da.
Am zis că aveam, dar nu-mi amintesc.
Da...
Mă întreb ce simţeai văzând că sunt recunoscuţi peste tot.
Ţi se părea normal?
Marish, când eşti mic, asta e tot ce ştii, nu există...
- Ştii ce zic? - Da.
Aşa stau lucrurile, asta e viaţa ta, asta e tot ce ştii.
Dar m-am simţit iubit şi protejat.
Asta m-a influenţat cel mai tare.
Îmi amintesc că a intrat o dată în camera mea şi mi-a zis: "Noapte bună."
Şi...
S-a întors zece minute mai târziu şi m-a îmbrăţişat atât de duios...
Aveam un ochi deschis,
m-am prefăcut că dorm, apoi chiar am adormit.
Da.
Mulţumesc!
Nimeni nu crede că sunt atât de bătrân.
Anul viitor fac o sută de ani.
- Ţi se spune Rusty sau Ray? - Rusty.
Să-mi spună oricum, dar să nu uite să mă cheme la cină.
- În ce an ai cunoscut-o? - În 1957.
M-a angajat ca să o ajut cu corespondenţa şi am devenit secretarul ei de presă.
Răspundeam la telefon, programam întâlniri şi altele.
Mă ocupam de publicitate. Ştiţi cum e.
Inaugura magazine.
Dar făcea şi multe altele.
Se etala mereu...
în faţa fanilor.
Zicea: "Nu alung niciodată pe cineva care-mi cere un autograf.
"Fără ei, n-aş fi eu."
Mă întreb dacă publicitatea ţi-a umbrit succesul ca actriţă.
Publicul te vede în fotografii şi ziare aproape la fel de des ca în filme.
Robert, există două lucruri importante în viaţa unei actriţe.
Cel mai important e să ai talent, să fii un adevărat star.
E foarte important. Apoi la fel de important e să fii celebru.
Sophia Loren o lasă pe Jayne Mansfield să se expună
Publicitatea nu e periculoasă
POVESTEA LUI JAYNE MANSFIELD
Sunt sigur că ne aflăm aici...
Deci tot ce făceaţi împreună dădea roade.
Da.
Şi să ştiţi că număra agrafele.
- Era foarte meticuloasă. - Da.
- "Ce s-a întâmplat acolo? Dar aici?" - Ştia tot ce se întâmpla.
Absolut tot.
Bună, Jayne!
- Ştiam de când am lucrat la filmul ăla. - Îl va schimba succesul pe Rock Hunter?
A fost distractiv.
N-am mai jucat alături de cineva aşa drăguţ!
Şi în vârstă.
Ştii, nu eşti o blondă prostuţă aşa cum te prefaci. Am spus-o şi înainte.
Oamenii ar trebui să ştie că eşti isteaţă, sensibilă şi înţelegătoare.
Acesta e un rol pe care-l joci şi nu se bazează pe cum eşti cu adevărat.
- Ce drăguţ eşti! Mulţumesc! - Cred că ştii asta.
Jayne, acesta e doar un rol, nu?
- Da, e... - Cei mai mulţi nu-şi dau seama.
Uite cum cred că stau lucrurile.
Publicul plăteşte biletul la cinema ca să mă vadă într-un anume fel şi...
Şi primesc ceea ce-şi doresc.
Acesta e rolul meu ca actriţă.
Poţi vorbi despre rolul pe care-l juca, despre personaj?
- Cum crezi că a apărut? - Asta şi-au dorit cei de la studio.
MAI BUNĂ DECÂT MARILYN MONROE!
A copiat-o oarecum pe Marilyn Monroe.
Asta sunt eu pe plajă.
ŞAPTE ANI DE CĂSNICIE
Aveam părul puţin mai lung atunci.
Rock Huntington, ştiu...
Ce te-aş săruta, dar mai bine toarnă şampania întâi.
Relaţia mea cu acea voce e foarte complicată,
fiindcă nu înţelegeam ce-i cu ea şi mă deranja.
Nu cred că lui Jayne îi plăcea, dar a ajutat-o de-a lungul carierei...
I-a fost de folos.
- Ce mai avem acasă? - Un ocelot şi o mierlă indiană.
- Adică un tigru în miniatură? - Da.
"Am un ocelot şi o mierlă indiană, dar mai avem şi un elefant şi..."
- Da, ea e. - Dar nu vorbea mereu aşa.
- E un fel de... personaj. - E un personaj.
Aceea e Jayne, personajul.
Ţi-a povestit vreodată cu ce se ocupa?
Nu discutam despre asta. Era... viaţa pe care o trăiam.
Dar nu-şi dădea aere acasă.
Îşi lega părul cu o eşarfă şi stătea la soare.
Nu purta machiaj acasă.
Era, pur şi simplu, Jayne.
Avea simţul umorului.
Aveam interfon şi, când primeam vizite de la prieteni,
urla prin interfon şi făcea zgomote ciudate.
Dar era şi foarte elocventă.
Vorbea franceză, italiană, spaniolă, maghiară.
Şi voia ca noi să fim expuşi
la mai mult.
M-a dus la spitalul Walter Reed
şi am vizitat soldaţii întorşi de la război.
O înduioşau foarte mult.
Şi voia să-mi arate şi cealaltă faţă a vieţii.
Stau la pat şi nu au pe nimeni
care să-i ţină de mână şi să le spună: "Te iubesc".
M-a mişcat profund un soldat care rămăsese fără un picior.
Ce m-a întristat cel mai tare n-a fost...
că niciunul dintre ei...
Că sunt mândri de faptele lor.
Că nu regretă nimic, ştiţi?
Acolo nu se prefăcea că e altcineva.
Aşa era ea.
Mă întreb ce simţeai
ştiind cum era ea cu adevărat
şi cum se comporta în public.
Mi se părea aiurea. Nu mi se părea normal.
Cred că întorceam privirea când auzeam... vocea folosită în public.
Fiindcă ştiam că era foarte isteaţă.
Faptul că ştiu să cânt la vioară şi pian probabil vă aminteşte
de o poveste despre dr. Samuel Johnson.
A văzut un căţeluş mergând în două picioare şi a zis:
"Nu te aştepţi să meargă perfect, ci eşti surprins că reuşeşte."
Deci nu numai că ştiu să cânt la vioară şi pian,
dar ştiu şi cine este dr. Samuel Johnson.
Vera Peers BUNICA MEA ("DANMAMA")
I-aţi dat lecţii de canto şi dans, doamnă Peers.
Aşa e, Ralph.
Odată cu trecerea timpului, a studiat pianul şi vioara.
De fapt, Philip Williams de la SMU a fost profesorul lui Jaynie
şi spera să o vadă la Carnegie Hall.
Era foarte talentată.
Ştii de ce pianul şi vioara n-au jucat un rol mai important în cariera ei?
Nu pot vorbi în numele ei.
Dar ştiu că obiectivul ei era să devină o actriţă apreciată.
Mi-a spus asta de la început.
Şi a încercat.
Nu e treaba mea,
dar pot să-ţi spun ce i-am făcut unui tip de care am fost îndrăgostită?
I-am dat cu scaunul în cap după ce l-am prins pupându-se cu alta.
Sigur s-a lecuit după aceea.
Nu ştiu. Nu ne-am mai întâlnit, dar are o căsnicie fericită.
Am supravieţuit?
Crede-mă că se pot întâmpla minuni după ce-i dai cu scaunul în cap unui tip.
Vorbesc de genul ăla de minuni care-ţi schimbă viaţa.
De ce nu accepta mai multe astfel de roluri?
Fiindcă nu primea oferte.
A făcut şi ea ce a putut.
Marilyn Monroe a trăit o viaţă sfâşietor de tristă,
care s-a sfârşit la 36 de ani.
Trupul ei e scos din casa de la Hollywood,
unde a fost găsită cu un flacon gol de somnifere.
S-a bucurat de statutul de sex-simbol, dar nu era o blondă prostănacă.
Actriţa care şi-a dorit enorm să joace în filme.
Mama o admira enorm pe Marilyn,
dar cred că şi-a dat seama
că acea persoană blondă era doar un ambalaj.
Cam pe atunci mi-a spus
că vrea să scape de acea imagine.
Doamnă Mansfield, există vreo întrebare pe care urâţi să o auziţi?
Nu-mi place să fiu întrebată despre măsurile mele.
Oamenii întreabă mereu şi chiar nu-mi place.
S-a vorbit despre felul cum arăt mai mult decât despre intelectul meu
şi aş vrea să schimb asta.
NOUA "MANSFIELD" E LA VEDERE
Jayne, eşti doar o blondă frumoasă, dar prostănacă.
Îţi doreşti să atragi atenţia. Ce părere ai despre aceste afirmaţii?
Sunt incorecte.
La început am fost deschisă la acorduri publicitare,
dar, în ultima perioadă, am fost mai reţinută
din cauza direcţiei în care a luat-o cariera mea.
"Noua" Jayne Mansfield vrea să demonstreze ce poate
Jayne, am purtat o discuţie fără repetiţii înainte,
dar îmi fac griji, deşi nu sunt griji foarte serioase.
Cine e această nouă Jayne Mansfield?
- E treabă serioasă? - Da, foarte serioasă.
Am avut noroc să mă aflu în atenţia publicului ani la rând.
Da, aşa e.
Scuze! S-a zis cu noua mea imagine.
Dar cum te poţi schimba? Parcă încerci să ascunzi o paraşută.
Da, ai reuşit.
La un moment dat ajungi într-un punct...
Şi eu cred că am ajuns acolo şi sunt gata să fiu eu însămi.
Ani de-a rândul am fost altcineva. Acum sunt pregătită să fiu eu însămi.
- Chiar vrei să cânţi la vioară? - Doar câteva acorduri.
- Eşti talentată? - Ştiu să cânt.
Trebuie slăbit puţin. Arcuşul e prea strâns.
- Aş zice că e... - Ce ţi se pare amuzant?
Nu-ţi forţa norocul.
Cui îi pasă? Pupă-mă!
Revenim, dar întâi avem un mesaj de la Moving David Wise.
Mai mult decât actoria,
muzica ei e simbolul lui Jayne, pe care îmi doream s-o cunosc.
Acum câţiva ani am găsit o vioară care credeam că a fost a ei,
dar s-a dovedit că probabil n-a fost.
Totodată am contactat persoana care a cumpărat casa mamei
la zece ani de la moartea ei,
cântăreţul şi textierul Engelbert Humperdinck.
A vândut casa în 2002 şi a fost demolată după aceea,
dar a păstrat câteva lucruri, inclusiv pianul mamei
şi de foarte mulţi ani sper că o să fie dispus să-l vândă.
- Bună, John! Sunt Mariska. - Mariska, vai!
- Încă eşti prieten cu Louise? - Da.
Mi-a spus că Engelbert vrea să vândă pianul,
apoi n-a mai dat niciun semn o lună.
Te ajut să o găseşti.
John, ar fi nemaipomenit. Mulţumesc mult!
Gândul care-mi tot dă târcoale e:
"Crezi că putea să facă lucrurile altfel?"
Era o copilă de 21 de ani când a început.
A fost influenţată de cei din jurul ei.
Din păcate, cred că s-a înconjurat de cine nu trebuie,
cu excepţia lui Mickey.
Am o întrebare.
Printre fotografiile din depozit
erau şi astea.
Am găsit multe fotografii.
E Mickey.
Îmi amintesc că am văzut-o când tăia fotografii.
Ţi-a spus de ce?
Nu-mi amintesc. Când era nervoasă, mă feream de ea.
Sunt curioasă de ce.
Mă întreb când au început să aibă probleme în căsnicie.
Ştii ce s-a întâmplat?
Ştiu că nu se înţelegeau cum să-i crească pe cei mici.
TE IUBESC, JAYNIE
Iar ei nu-i mergea bine în carieră.
FOX RENUNŢĂ LA MANSFIELD
...griji pentru viitor
S-a întors la rolurile pentru blonde prostănace.
A APĂRUT ÎN PLAYBOY...
JAYNE MANSFIELD ÎN TOATĂ SPLEDOAREA
Nu cred că i-a fost uşor, dar nici lui Mickey nu i-a fost uşor.
Ea avea o fire pesimistă...
tocmai fiindcă nu făcea ce-şi dorise să facă.
Şi cred că a căzut pradă...
depresiei.
Nu eşti tu însuţi când eşti deprimat.
Mickey spunea că situaţia era tensionată
fiindcă lui Jayne...
îi plăcea să fie în atenţia publicului.
Îi plăcea să iasă în lume.
A început să cunoască alţi bărbaţi şi căsnicia s-a destrămat.
Cred că Jayne l-a rănit profund pe Mickey.
Cred că...
a dat-o în bară când a divorţat de Mickey.
JAYNE MANSFIELD DIVORŢEAZĂ
Mickey avea o influenţă bună în viaţa ei.
Şi, chiar dacă l-a rănit enorm,
a iubit-o.
A iubit-o întotdeauna,
chiar şi după divorţ.
Ce s-a întâmplat după divorţ?
S-a întors la Mickey de multe ori după aceea.
Au fost împreună din nou pentru câteva luni,
când Jayne era însărcinată cu tine.
JAYNE ÎL SUNĂ PE MICKEY
OCTOMBRIE 1963
Jayne şi Mickey, bun-venit în California! Cum e acasă?
- E minunat. - E foarte bine.
N-am mai fost acasă din martie anul trecut.
Am călătorit în întreaga lume.
Tocmai am terminat filmările la Dog eat dog în Iugoslavia şi la Roma.
Acum ne-am întors ca Mickey să continue munca la televiziune.
- Şi să avem un copil. - Exact.
La finalul lui decembrie sau în ianuarie o să mai avem un copil.
AL PATRULEA COPIL
Eu sunt al patrulea copil.
Când am apărut eu,
cred că deja se întâmplaseră multe.
În anumite fotografii, am impresia
că nu mă ţinea prea mult în braţe.
De parcă era ocupată cu altceva
şi trebuia să mă descurc.
Deci nu ştiu dacă era ataşată de mine.
Nu-mi dau seama.
- Ei sunt copiii mei. - Ni-i poţi prezenta?
El e Miklós.
Zoltan.
Maria Magdalena.
Pot să te întreb despre numele meu?
În certificatul de naştere scrie Mariska Magdolna.
- Aşa e. - Dar toţi îmi spuneaţi Maria.
Aşa e.
La început numele tău a fost Maria.
- Întotdeauna Maria. - La început.
La Merv Griffin Show, îmi spune Maria.
- Cum te cheamă, scumpo? - Mă cheamă Maria.
- Maureen? - Ea e Maria.
Ţinea mult la numele tău.
Eram undeva şi ziariştii îi luau un interviu.
Unul dintre ei a zis:
"Ce mai face micuţa Mariska?"
Jayne zice: "O cheamă Maria. Ţi-l spun pe litere.
"M-A-R-I-A. Maria."
Ziceai că e şi soţul meu aici. A plecat undeva puţin.
- Poate s-a întors. Putem să-l chemăm? - Matt!
Mai bine să fie toată lumea. Matt Cimber!
Bună, Matt!
Matt Cimber AL TREILEA SOŢ AL MAMEI
- Ea e Jayne Mansfield. - Nu te cunosc. Încântat!
Îmi amintesc când a intrat în viaţa noastră
şi ne-am simţit răniţi, îl voiam pe tata.
Dintr-odată am devenit italieni. "Mie-mi zici mama, iar el e papa."
Iar eu mă gândeam: "Ce mama dracului?" A fost ciudat. Da.
Apoi viaţa de familia a devenit dubioasă.
Se certau ca pisicile sălbatice.
Matt era foarte recalcitrant, dar Jayne nu voia să recunoască.
Dacă cineva o ţinea sub papuc, zicea: "Totul e bine."
Am întrebat-o şi mi-a zis: "Ne certăm uneori, dar suntem bine."
Dar am văzut că avea vânătăi.
- De ce crezi că s-a măritat cu el? - Fiindcă era regizor.
Dar n-a ajutat-o deloc în carieră.
În anii '60, situaţia s-a schimbat.
JAYNE MANSFIELD PLICTISEŞTE
A început să aibă apariţii în cluburile de noapte.
Despre ce este vorba în reprezentaţia ta?
Cânt, dansez puţin, fac glume şi mă distrez.
N-am vocea lui Judy Garland.
Nu ştiu să dansez ca Cyd Charisse. Sunt actriţă de divertisment.
Pe atunci a început să bea...
şi să ia pastile.
Aşadar m-am hotărât să ascund bourbonul,
să arunc pastilele şi tot aşa.
Aveam grijă de ea.
Matt a fost cel mai rău episod din viaţa ei.
Singurul aspect pozitiv a fost Tony.
Acum vă prezentăm un bebeluş
a cărui mamă e vedeta Jayne Mansfield.
E ceva!
Haideţi în culisele Hollywoodului ca să-l cunoaştem.
Matt, tatăl meu, nu prea vorbea despre ea.
E regretabil, într-un fel,
fiindcă nici eu n-am întrebat şi nu ştiu de ce.
Dar tatăl tău şi mama noastră...
Am auzit anumite lucruri...
pe care mi-e teamă să le discut cu tine.
- Lucruri foarte urâte. - Da.
- Despre relaţia lor. - Cu siguranţă.
Dar...
Eu nu ştiu lucrurile astea urâte. Nu ştiu dacă mi-aş dori să aflu.
Nu vreau... să le port în suflet.
Nu ştiu dacă m-ar ajuta la ceva.
11 aprilie 1936.
Herbert W. Palmer, 32 de ani,
avocat în Phillipsburg născut în Pen Argyl Pennsylvania,
a murit în maşină
în timp ce conducea pe Morris Street Hill în Phillipsburg, sâmbătă seară.
A leşinat în timp ce conducea.
Soţia a oprit imediat maşina.
Doctorul a declarat că dl Palmer a murit în urma unui infarct.
A lăsat în urmă o soţie, doamna Vera Palmer,
şi o fiică, Vera Jayne.
Mama mea, 3 ani
Cred că voi porni de aici. O văd pe mama noastră.
E fetiţa al cărei tată a murit când ea avea doar trei ani
şi se afla în maşină cu el.
Începem de acolo cu Jayne şi cu pierderea cuiva drag.
Şi-mi zic: "Ştiu şi eu ce înseamnă."
A vorbit cu tine despre copilăria ei?
Nu, niciodată.
Dar ştiu că şi-a pierdut tatăl.
A purtat această durere toată viaţa.
Am surprins-o de câteva ori uitându-se la poza lui şi plângând.
Oamenii nu cunosc întreaga poveste, ci doar ceea ce văd.
N-a ştiut întotdeauna să aleagă bărbaţii,
dar ştii ceva?
Cred că totul are legătură cu moartea tatălui ei.
Şi-a petrecut tot restul vieţii căutându-şi tatăl.
IULIE 1966
În 1966,
Jayne şi-a dorit în sfârşit să divorţeze de Matt Cimber
Jayne Mansfield divorţează de al treilea soţ
În acea perioadă
a început să iasă cu avocatul ei, un individ pe nume Sam Brody.
Sam Brody AVOCATUL DE LA DIVORŢUL MAMEI
Nu-l plăceam deloc. Se certau mult.
Îmi amintesc că am intrat în camera mamei într-o dimineaţă
şi am găsit-o purtând ochelari de soare.
M-a surprins foarte mult ce am văzut.
De ce ar purta ochelari de soare în casă?
La un anumit moment i-a dat jos şi avea ochii vineţi.
Îmi amintesc că am suferit.
Ştiam că e un om rău. Mi-am dat seama imediat.
A fost... Ea a crezut că nu mai are multe de oferit.
Dar...
Tata INTERVIU DIN 1989
Uitase un lucru important: că se avea pe sine.
Şi când te pierzi pe tine însuţi...
pierzi totul.
Am încercat să-i explic că se are pe sine şi asta era tot ce conta.
Dar putea conta şi pe mine. Se pare că, uneori, nu era suficient.
IUNIE 1967
Într-o seară, în 1967,
Jayne era la New York cu Sam Brody
şi l-a sunat pe Mickey ca să vină în oraş.
Pe atunci deja aveam o relaţie cu Mickey.
Ne-am dus împreună.
Arăta foarte rău. Nu era în apele ei.
A ieşit la cină cu Mickey după aceea, fiindcă el încerca s-o ajute cu Sam.
Două săptămâni mai târziu,
s-a dus în Biloxi, Mississippi, pentru un spectacol.
La miezul nopţii trebuiau să plece la New Orleans.
Tu, Mickey şi Zolie eraţi în maşină cu Jayne, şoferul şi Sam Brody.
Şi atunci s-a întâmplat.
N-o să vorbesc despre asta. Au fost ultimele minute din viaţa ei.
M-au marcat profund.
Mama mea...
Da.
Deci...
Mama se certa cu cel din faţă.
Cu Sam.
Voia să plece de lângă Sam.
Îmi amintesc că s-a mutat în spate.
Când au oprit la o benzinărie, cred că l-a sunat pe tata.
Tata aşa a zis. Că ea l-a sunat.
Vorbisem cu ea cu o oră înainte.
Mi-a zis la telefon:
"Mai avem o oră sau o oră şi jumătate.
"E târziu.
"O să-i las pe copii să doarmă pe bancheta din spate."
Apoi s-a mutat pe bancheta din faţă.
Adesea mă gândesc de ce n-a rămas în spate cu noi.
Îmi amintesc că m-a mângâiat.
Mi-a zis că totul va fi bine.
După 20-30 de minute
am auzit-o ţipând foarte tare.
Şi atât. S-a lăsat liniştea după aceea.
Aveam mâinile şi braţele uscate.
Simţeam că nu mi se mişcă pielea fiindcă eram plin de sânge.
Apoi am ridicat privirea şi...
mi s-a părut că o văd pe mama în faţă.
Era o doamnă blondă care s-a întors şi ne-a privit,
dar nu era mama.
Era cineva care ne găsise pe marginea drumului.
Îţi aminteşti ce s-a întâmplat după ce v-au luat?
Am adormit.
Ne-au dus la spital.
La un moment dat m-am trezit.
M-am uitat în jur şi nu te-am văzut.
Am întrebat: "Unde e Maria?"
Mi-au răspuns: "Cine-i Maria?"
Şi ne-am întors.
Erai prinsă sub scaunul pasagerului.
Te loviseşi la cap.
Şi...
Slavă Domnului!
Bine că Zolie s-a trezit.
JAYNE MANSFIELD ŞI ALŢI DOI, MORŢI
O ACTRIŢĂ, UN AVOCAT ŞI ŞOFERUL, MORŢI
COPIII SUPRAVIEŢUIESC PE BANCHETA DIN SPATE
TRĂIM CA SĂ VĂ IUBIM MAI MULT CU FIECARE ZI
După tot ce s-a întâmplat...
A sunat Mickey...
FIICA RĂNITĂ A LUI MANSFIELD
...şi mi-a zis să vin la spital.
Mickey Jr, 8 ani
Zolie, 6 ani
Eu, 3 ani
Când Dumnezeu ne-a luat-o pe Jayne,
am visat-o.
Eram pe un teren de fotbal,
unde se afla o scenă şi în faţa ei oprise o limuzină.
Uşa limuzinei s-a deschis şi ea a traversat terenul.
A venit la mine şi mi-a zis:
"Mă bucur că ai grijă de copii. Te descurci nemaipomenit."
A fost un vis...
dar a însemnat enorm.
Lucrul ăsta absurd a însemnat enorm pentru mine.
Cred că eu şi Mickey v-am oferit un cămin plin de iubire.
Familia noastră încerca să-şi refacă viaţa.
Jayne Marie s-a dus la unchiul ei.
Tony s-a dus la tatăl lui, iar noi ne-am mutat într-o casă nouă.
Acelea sunt primele mele amintiri.
Îmi amintesc masa noastră din bucătărie.
Aveam un joc cu tata.
Dacă nu voiam să mănânc ceva, îi dădeam tatei şi el mânca.
Râdeam copios şi atunci am fost cea mai fericită.
Dar, vara, familia mergea în Europa
şi uneori mă trimiteau acasă la bunica de una singură.
Vera Peers BUNICA ("DANMAMA")
Atunci mă întristam
fiindcă simţeam că sunt separată de familie.
Apoi, pe la vreo 12 ani,
mă aflam acasă la ea
şi îl lăudam pe tata, aşa cum făceam întotdeauna.
Bunica m-a privit cu o expresie stranie
şi mi-a zis: "Eu sunt tot ce ai."
Mi-am dat seama că vrea să spună ceva...
dar nu ştiam ce.
La 21 de ani,
un tip pe nume Sabin Gray,
administratorul fanclubului Jayne Mansfield,
mă tot invita să trec pe la el.
Zicea că organizează o petrecere de Sfântul Valentin.
Sabin era foarte insistent şi mi-a zis: "Ar însemna enorm dacă ai veni."
Am fost de acord.
Când am ajuns, aveau afişe cu ea pe perete,
cartoane în mărime naturală şi multe obiecte de colecţie.
Mi s-a părut cam ciudat.
Apoi, câţiva ani mai târziu, când am împlinit 25 de ani,
Sabin m-a invitat din nou la el acasă
şi eram doar noi doi.
Apoi m-a întrebat: "Vrei să vezi fotografia lui Nelson?"
L-am întrebat: "Cine-i Nelson?"
Atunci am văzut că s-a albit la faţă.
Arăta aproape ca o fantomă.
M-a privit cu teamă în ochi şi mi-a zis: "Probabil că nu-i adevărat oricum."
Am întrebat: "Ce nu e adevărat?"
M-a dus să-mi arate o carte
pe care a deschis-o la o anumită pagină şi mi-a arătat-o.
Nu mi-a venit să cred ce-mi vedeau ochii.
Eram eu în versiune masculină.
Şi am simţit...
că-mi fuge pământul de sub picioare.
A fost...
ca o cădere în gol.
Reţeaua mea interioară s-a prăbuşit.
Viaţa mea s-a schimbat irevocabil după aceea.
M-am dus să-l văd pe tata.
Am intrat în casă.
Plângeam foarte tare şi...
i-am zis:
"De ce nu mi-ai zis că nu eşti tatăl meu? M-ai minţit."
Şi el...
Mi-a zis: "Cum adică?
"Te iubesc. Eşti fata mea. Unde ai auzit prostiile astea?"
S-a supărat mai tare decât mine,
mai convingător decât mine.
Sufeream enorm,
dar am observat că el suferea şi mai tare.
Am hotărât să nu mai deschid subiectul
şi să nu mai vorbim despre asta niciodată.
Şi aşa am făcut.
Dar adevărul e
că au urmat câţiva ani dificili după aceea.
N-am spus nimănui.
În fiecare seară mă culcam plângând...
fiindcă mă simţeam pierdută.
Am avut o criză de identitate.
Eram Mariska sau Maria?
Era unguroaică sau italiancă?
Cine-mi erau rudele? Unde mi-era locul?
Unde mai pui că mă născusem dintr-o aventură,
ca un fel de greşeală, de păcat.
Eram...
furioasă pe mama
fiindcă mă lăsase cu dilema asta
şi fiindcă-mi rănise tatăl.
Şi fiindcă mă lăsase atât de singură şi dezrădăcinată.
Ca să pot supravieţui,
am extirpat şi dezmoştenit acea parte din mine
care fusese fata mamei.
Dar apoi mi-am dat seama că mai exista cineva.
Cine era acest cineva? Ştia despre mine?
Nu se gândea la mine?
Cu siguranţă ştia. De ce nu m-a recunoscut?
Era în industria divertismentului.
Aşadar, cinci ani mai târziu, când am împlinit 30 de ani,
eu şi prietena mea ne-am dus în Atlantic City, la spectacolul lui.
După spectacol,
a ieşit din culise şi i-am zis:
"Bună, Nelson! Sunt Mariska Hargitay. Am înţeles că ai cunoscut-o pe mama."
Şi el...
m-a privit şi l-au podidit lacrimile.
M-a apucat de ureche
şi mi-a zis: "De 30 de ani aştept momentul ăsta."
Cred că am stat de vorbă până la cinci dimineaţa.
Mi-a zis că am două surori.
Şi mi-a zis întreaga poveste.
Asta a fost acum 30 de ani.
A fost secretul meu până acum.
- Iată-ne aici. - Iată-ne.
N-am dormit...
cam toată noaptea aseară.
Mă gândeam că amândoi am trăit cu acest secret de când aveam 25 de ani.
Da.
- Am aşteptat mult timp să ajungem aici. - Îţi mulţumesc pentru răbdare.
Glumeşti?
Când am ajuns în Vegas în 1965, un ziarist m-a întrebat:
"Sunteţi Nelson Sardelli care a avut o aventură cu Jayne Mansfield?"
I-am zis: "O să-mi faci o favoare."
A întrebat: "Ce?"
"Vino la spectacol.
"Dacă nu-ţi place, critică-mă, poţi să-mi distrugi cariera,
"dar nu vorbi despre relaţia noastră."
Aplaudaţi-l pe Nelson Sardelli!
MARTIE 1963
Eram la începutul carierei
şi am ţinut un spectacol în Atlanta.
În acea seară m-am hotărât să ies la plimbare.
Dintr-odată am văzut aglomeraţie în faţa unui club.
Am intrat şi chelneriţa a venit într-un suflet.
Zice: "Jayne Mansfield e aici."
Am abordat-o pe Jayne.
M-a privit şi mi-a vorbit în italiană. Mi-a zis buona sera.
M-a invitat la spectacol.
Şi m-am dus.
După ce a terminat, mi-a zis: "Mergem cu maşina ta."
Am rămas uimit.
Unde era tata în tot timpul ăsta?
Erau certaţi deja.
Nu-şi vorbeau.
Deci se despărţise de tata sau care era treaba?
Aveau deja probleme.
- Dar dacă vă afişaţi în public... - De multe ori.
Ne afişam peste tot în public.
Am avut un spectacol împreună.
M-a prezentat copiilor.
Am fost prezent în Juarez la divorţ.
Am fost acolo.
JAYNE MANSFIELD DIVORŢEAZĂ
Mansfield soseşte cu Nelson Sardelli.
"Sper să mă recăsătoresc."
Apoi am făcut un film împreună în Germania.
Apoi am închiriat o maşină
şi am condus prin toată Europa.
- De unde sunt pozele astea frumoase? - Din Alpi.
Şi asta?
Aici am intrat în Italia.
Când ai aflat că e însărcinată?
În Germania.
Nu ştiam. E...
Da...
Ziua tatălui, 1963.
"Pentru Nelson.
"Această zi deosebită e şi mai deosebită pentru amândoi.
"Sămânţa iubirii noastre eterne creşte
"precum pomişorul care va deveni un stejar puternic într-o zi.
"Te amo, al di la, Jayne."
Al di la înseamnă...
dincolo de infinit.
"Dragă mamă,
"trec prin cea mai dificilă perioadă din viaţa mea.
"Sunt indecisă între Mickey şi Nelson.
"Amândoi mă iubesc.
"Amândoi mă iubesc profund.
"Sper ca Dumnezeu să-mi arate calea, fiindcă sunt deprimată de ceva timp."
IUNIE 1963
DUPĂ TREI LUNI DE RELAŢIE
La finalul călătoriei am fost la Catedrala Sf. Petru.
ROMA, ITALIA
Zice: "Hai să facem un jurământ."
A fost frumos.
Apoi m-a privit şi mi-a zis:
"Nelson, dacă ne-am căsători
"şi eu aş rămâne însărcinată cu altul...
"m-ai primi înapoi?"
Am rămas şocat. Am întrebat-o: "Cum îndrăzneşti să mă întrebi aşa ceva?"
Înţelegi?
A fost...
M-a lovit profund.
Şi n-am suportat.
A fost prea mult.
I-am zis: "Jayne, mâine te întorci în America şi eu rămân.
"Apoi n-o să ne mai vedem niciodată."
Ştiai că e însărcinată cu copilul tău?
Da.
Mariska, n-o să te mint.
Asta e cea mai mare ruşine prin care am trecut.
Am greşit.
Aţi mai vorbit vreodată?
Mă roade faptul că n-am mai vorbit cu ea niciodată.
Multă lume a avut de suferit în urma aventurii noastre.
Jayne şi Mickey, bun-venit în California! Cum e acasă?
E foarte bine.
N-am mai fost acasă din martie anul trecut.
Acum ne-am întors ca Mickey să continue munca la televiziune.
- Şi să avem un copil. - Exact.
Nici nu-mi imaginez ce a simţit tatăl vostru.
Dar îi sunt recunoscător.
De ce n-ai încercat să mă contactezi?
După moartea mamei voastre,
bunica voastră Vera mi-a sugerat să zgudui puţin familia
şi să recunosc că eşti a mea.
Dar deja ştiai că Mickey e tatăl tău.
Ştiai cine-ţi sunt fraţii şi sora.
Aş fi realizat ceva care să-ţi fi adus vreun beneficiu?
De-a lungul anilor,
am avut o dată ocazia să vorbesc cu Mickey Hargitay.
Mi-a zis:
"Nelson...
"nimeni nu trebuie să-mi spună cine e tatăl copilului meu."
I-am zis:
"N-o să te fac de râs.
"Niciodată."
Jayne Mansfield a avut trei copii cu al doilea soţ: Miklós...
Sper că le citesc numele bine: Zoltan şi Mariska Hargitay.
Toţi au fost crescuţi de tată după moartea mamei lor.
- Mariska, încântat! - Asemenea.
- Mickey, mă bucur să te văd! - Asemenea!
Mulţumesc!
Mariska, ce ţi-a spus tatăl tău despre mama ta?
O menţionăm în conversaţii şi vorbim despre orice
ori de câte ori aducem vorba despre ea.
Înainte să aflu eu, ai vorbit vreodată cu tata despre Nelson?
Trebuie să fi discutat.
Când discutam, spunea: "Eu sunt tatăl ei."
"Eu sunt tatăl ei. Punct."
Chiar dacă aveam întrebări,
voiam să fiu respectuoasă faţă de Mickey
şi să-l las să-mi spună exact cât ştia.
Când s-a născut Mariska,
eu şi mama ei am mers în Ungaria şi le-am dat vestea părinţilor mei.
Mama şi-a dorit să o botezăm Mariska.
Atunci a devenit Mariska. E unguroaică adevărată.
Mickey a fost un tată grozav.
Şi te-a iubit foarte mult.
Cred că era capabil să-şi reprime durerea.
Şi a făcut asta de multe ori cu Jayne.
De-aia a zis: "Mariska e fata mea."
Şi a zis asta până în ziua când a murit.
TRAGICA VIAŢĂ SECRETĂ A LUI JAYNE MANSFIELD
"Mi-a spus: «Îl vreau pe italianul ăla.»
"Am vorbit cu proprietarul şi Erwin s-a apropiat de masa lui Jayne
"cu italianul după el.
"L-a prezentat ca fiind Nelson Sardelli,
"un artist de la un club din apropiere.
"Deşi nu şi-au spus nimic important,
întâlnirea a fost memorabilă pentru Jayne.
"«Cu el o să fac un bambino,
"«un copilaş italian superb, aşa cum mi-am dorit mereu.»"
Ce ar fi crezut despre cartea ta?
Sigur ar fi avut câteva întrebări. "De ce ai scris asta? Nu trebuia."
Crezi că era treaba ta să spui povestea tatălui meu biologic?
Era treaba mea să spun ce ştiam.
Când ai scris-o,
te-ai gândit la impactul pe care l-ar fi avut asupra familiei mele?
Nu.
Îmi pare rău dacă v-am rănit,
dar am scris exact ceea ce ştiam.
Dar n-am vrut să rănesc pe nimeni şi-mi cer scuze pentru asta.
Îmi revendic povestea.
Despre asta e vorba.
Timp de 35 de ani am încercat să o ascund.
În onoarea tatălui meu.
Dar mi-am dat seama pe parcurs
că, uneori, secretele nu onorează pe nimeni.
Mi-a luat mult timp să înţeleg.
M-am gândit...
la călătoria noastră extrem de lungă.
Da...
La toate complicaţiile,
la toate bucuriile, la toate tristeţile.
Şi...
Cred că ai aşteptat foarte mult această zi.
Da.
Îmi amintesc când am aflat că am o soră.
Cred că eram la liceu.
Eram o familie foarte deschisă,
dar tata avea un sertar încuiat în birou.
Adevărul e
că mereu ştii când există un adevăr,
fiindcă faci lucruri neadevărate în jurul lui.
Aşadar, am ştiut de mică.
Nu ştiu... era ceva acolo.
Într-o zi am descuiat sertarul,
l-am deschis
şi am văzut un plic în spate.
Era de la bunica ta, chiar după moartea mamei tale.
Scria: "Dragă Nelson..."
O să-ţi spun ce credeam eu pe atunci că scria.
"Dragă Nelson, ştiu că ai copii.
"Sunt sigură că-ţi merge bine, dar mai e un copil-minune care e al tău
"şi e mai bună decât toţi ceilalţi."
Ştiu că nu scria exact asta,
dar am citit-o şi scria că mai are un copil.
M-am dus în bucătărie cu scrisoarea
şi am întrebat plângând: "Ce-i asta?"
Tata mi-a răspuns serios:
"N-o cunosc pe fetiţa asta."
"Fetiţa asta..." Îmi vine să plâng.
A zis: "Fetiţa asta are un tată care o iubeşte
"cum te iubesc eu pe tine şi este în siguranţă.
"Şi, chiar dacă e în siguranţă, tocmai şi-a pierdut mama.
"N-o putem lua de la familia ei."
A fost decizia lor şi au păstrat tăcerea.
Mi s-a părut logic.
Aşa că am renunţat la idee.
Apoi, mulţi ani mai târziu, te-am cunoscut.
Îmi amintesc că era ziua ta.
Eu şi tata eram acolo, la fel şi Katie Couric
şi tot zicea: "Deci eşti rudă cu Mariska?" "Suntem prietene de familie."
Apoi iar se întorcea: "Nu mi-ai zis cum de sunteţi rude."
Atunci te-am sunat şi ţi-am zis: "Trebuie să stăm de vorbă."
Cum gestionăm situaţia şi lumile astea două care se întâlnesc?
Dar e ceva foarte...
E foarte dificil.
Nu aveam înţelepciunea necesară atunci
ca să spun: "Asta nu e povara ta."
Dorinţa mea de a-l onora pe Mickey era absolut uriaşă.
Dar adevărul e că am greşit.
Voi aţi trăit atâţia ani cu secretul
şi aţi fost foarte generoşi cu mine.
Vă mulţumesc!
Am o întrebare.
Cum te simţi în legătură cu faptul
că am decis să spunem adevărul?
Acum o să...
Acum s-a aflat. Nu mai avem secrete.
Tot ceea ce se întâmplă acum...
Mi se pare că...
cineva acolo sus
mă iartă pentru greşelile pe care le-am făcut.
Nu pot schimba nimic,
dar regret faptul că am ieşit din viaţa mamei tale.
Poate anumite lucruri nu s-ar mai fi întâmplat.
Da...
Aş vrea să mai adaug ceva.
Mi-ar fi plăcut să mai vorbesc o dată cu tatăl vostru înainte să moară,
ca să-mi cer iertare.
Fiindcă sunt sigur
că a suferit şi din cauza mea.
- Îţi mulţumesc că spui asta. - Da, e...
Mă bucur că mi s-a dat şansa să spun aceste lucruri.
Ai 89 de ani. O să ai ocazia să-i spui în curând.
- Cum sună necrologul meu? - Eşti cel mai tare!
În persoană!
- Da? - Normal.
Normal. Pentru că...
Doamne sfinte!
Eşti incredibil... Bine.
Bun.
- Te sun mâine. - S-a făcut.
Mă tot gândesc că ne-am pierdut mama,
dar...
odată cu acest documentar, parcă îi dăm o nouă viaţă.
O simt atât de vie alături de mine şi mi se pare atât de frumos.
Da. Am întrebat-o pe Alexa:
"Alexa, sufletul moare vreodată?"
Vrei să auzi ce mi-a zis Alexa?
Alexa?
Da. Alexa, sufletul moare vreodată?
De pe reginameredith.com: sufletul nu moare.
Se întoarce în univers.
Sufletul nu moare niciodată.
Ţi-am făcut ceva din lucrurile găsite în depozit.
Am vrut să ţi-l ofer.
Tu l-ai făcut?
- Eu sunt? - Tot albumul e despre tine.
Vai de mine!
Arăt ca doamna din Grey Gardens.
- Ştii la cine mă refer? - Da.
Am găsit nişte felicitări pe care i le-ai scris mamei.
"Cea mai minunată mămică din lume.
"Cu drag, Jayne Marie, copilul tău iubitor."
Doamne, nu credeam că mai există!
Pe asta ţi-o citesc eu.
"Dragă mami,
"Te iubesc ziua şi te iubesc noaptea,
"dar ce o să mă fac când o să-mi scapi din priviri?
"Te iubesc dimineaţa şi după-amiaza.
"Şi dacă eşti unde cred eu că eşti,
"Sper că nu eşti cu boşorogul de Jack Paar."
Glumeşti! Nu se poate!
"Sper că nu eşti cu boşorogul de Jack Paar."
E cea mai bună poezie a ta.
Mă bucur că aţi venit cu mine. Nu mi-a plăcut să vin singură.
- Ce de cutii! - Vai!
- Asta! - Stai aşa!
Sunt articole de ziar.
"Aidoma lui Marilyn."
Împing...
Incredibil!
Ce dulce e!
Moş Crăciunul ăsta îmi dă fiori.
Arată înfricoşător.
Toţi copiii se sperie de Moş la vârsta aia.
- Ce ai pe picior? - O fi o pătură.
Pe picior!
Măiculiţă!
Mickey m-a pus să fac asta.
L-a găsit în cutie. I-am făcut-o. Şi a înregistrat totul.
Sunteţi iar frăţiorii mei mai mici.
Haideţi!
Vai de mine!
Uite un Glob de Aur!
Asociaţia Internaţională de Presă de la Hollywood.
Ţineţi-l în mână!
Jayne Mansfield. Premiul pentru faimă internaţională.
E important.
- Ştii ce? Pune-l alături de al tău. - Da.
Dacă-mi daţi voie.
Îl meriţi.
Incredibil!
E al nostru?
Da. La mulţi ani!
Peter Hermann SOŢUL MEU
Mulţumesc!
Mulţumesc mult!
Nu-mi vine să cred!
Mai toată viaţa mi-a fost ruşine de mama,
o persoană pe care nu mi-o aminteam.
O persoană a cărei voce nu voiam s-o aud.
O persoană a cărei carieră m-a făcut să vreau să fac lucrurile altfel.
O persoană care a făcut alegeri îndoielnice
şi mi-a lăsat doar durere şi secrete.
Dar, la 60 de ani, mă simt altfel.
Mă regăsesc în tine pentru prima dată.
În zâmbetul tău.
În râsetul tău.
Şi eu am sentimente materne faţă de tine.
Aveai 16 ani când ai rămas însărcinată.
Erai un copil când ţi-ai început cariera.
Te înţeleg.
Înţeleg cât ai suferit
în căutarea a ceva ce nu ai găsit niciodată.
Ai vreo problemă?
Dar ai avut atâta tărie interioară.
O şterg înainte să apară.
Şi asta văd acum.
Te văd aşa cum eşti, Jayne.
Mama mea, Jayne.
Te iubesc.
Şi îmi lipseşti.
În memoria părinţilor mei VĂ IUBIM MAI MULT CU FIECARE ZI
Subtitrarea: Giana Stănculescu TransPerfect Media