לפני שעה קלה נכנס קהל גדול אל מאחורי הקלעים,
ושם הייתה ג'יין מנספילד.
אבל הנה היא, ג'יין מנספילד המקסימה.
- סנסט בולווארד 10100, בוורלי הילס, קליפורניה -
אני מרגישה כמו אימא אווזה, יש לי כל כך הרבה ילדים.
איך קוראים להם, מי זה?
זה מיקלוס.
היי מיקלוס.
- ו... - מריה.
סליחה? מי את?
הבחור הקטן הזה, מה שמו?
- מה שמך? - זולי.
- מה? - זולי.
שמע, תרים מופע משלך, ילד, טוב?
מה שמך, יקירתי?
מריה.
אני מרגישה שאם את מולידה ילדים,
האחריות הכי חשובה שלך היא לילדים,
בין אם את כוכבת קולנוע ובין אם את שוטפת כלים.
אם יקרה פעם משהו לקריירה שלי,
אם אקלע לתאונת דרכים,
אם הפנים שלי יצולקו, אם אאבד את רגליי,
אם אסון נורא כלשהו יקרה,
הילדים שלי תמיד יטופלו.
- מתגעגעים אלייך, אימא -
- אמבולנס -
- אימי ג'יין -
- ניו יורק סיטי -
הייתי בת שלוש כשאימי מתה.
אין לי בעצם שום זיכרונות ממנה.
אני זוכרת פעם שאכלתי קערת מדגנים,
ואני זוכרת אותה נוגעת בשיערי.
אבל אני לא יודעת אם זה זיכרון אמיתי, או משהו שהמצאתי,
כי זו הייתה המשאלה שלי.
אחרי שהיא נפטרה,
רגע שתמיד נשאר איתי,
הוא הרגע שבו מצאתי את האלבום שלי כתינוקת.
לכל האחאים שלי יש כזה.
- אלבום. מיקי ג'וניור -
אבל כשעברתי על שלי, הוא היה למעשה ריק.
אז נוסף על כך שאין לי זיכרונות,
אני חושבת שנוצרה בי בגללו תחושה של אובדן גדול יותר.
כמו חור קטן בלב.
כשהתבגרתי, אבי היה אומר לי,
"אל תקראי את הספרים על אימא שלך.
"אל תקראי את הספרים. את לא צריכה לקרוא את הספרים האלה."
הוא אמר שהם מלאים בשקרים ובשטויות סנסציוניות.
דברים שהוא לא רצה שאצטרך להתמודד איתם.
- החיים הסודיים הטרגיים של ג'יין מנספילד -
אז שמעתי בעצתו ולא קראתי את הספרים.
בשלב מסוים התחלתי להתבייש מאוד
בגלל דימויה כסמל מין,
וכל מה שכרוך בכך.
- החל מהשבוע: סדרה מיוחדת -
אז הרחקתי את המחשבה על אימי
יותר ויותר מחיי.
אבל עם התפתחות הקריירה שלי,
התחלתי לקבל דואר ממעריצים שידעו
שאני הבת של ג'יין מנספילד.
אולי הם הכירו אותה, או היו להם קשרים איתה, או תמונה,
ו... זה הכביד עליי.
"מיס הרגיטאי היקרה, יש לי תוכנייה
"מ'גברים מעדיפים בלונדיניות' בכיכובה של אימך."
"מרישקה היקרה, הייתי חברה של הורייך."
"שלום מרישקה, ג'יין הייתה שכנה.
"והייתה מתאמנת על הכינור בכל יום אחה"צ."
"מיס הרגיטאי היקרה, מגיע לך לקבל את המזכרות האלה של אימך,
"הן כוללת את ההכרזה על הולדתך ודברים אחרים."
ג'יין ומיקי הרגיטאי מתכבדים להכריז
על הולדת הבת מרישקה מגדולנו.
שמרתי את כל מה ששלחו לי,
ואני חושבת שזו הייתה ההתחלה בעצם.
התחלתי לחשוב על אימי יותר ויותר.
בזמן המגפה אפילו ערכתי לה מסיבת יום הולדת.
"יום הולדת שמח, ג'יין היקרה..."
לא רבים ערכו מסיבת יום הולדת לאימם המנוחה,
אבל היה בזה מעין קסם.
בערך באותה תקופה התחלתי להרגיש
שאני בעצם רוצה ללמוד להכיר אותה.
לא כסמל המין, ג'יין מנספילד,
אלא פשוט כג'יין.
ג'יין האימא שלי.
אבי, שהיה המשענת שלי,
נפטר ב-2006.
ויש המון שאלות שמעולם לא שאלתי אותו.
גם מעולם לא דיברתי יותר מדי עם האחאים שלי
על החוויות שלהם.
אבל אני רוצה להבין אותה עכשיו.
כי זה חלק מחיי וחלק ממני
שתמיד הרגשתי שהוא נעול מפניי.
- לוס אנג'לס, קליפורניה -
- זולטן הרגיטאי, אחי -
נחמד הקרש הזה שלמעלה.
מוכנה?
אז אלך הנה, זהירות.
- ג'יין מארי מנספילד, אחותי -
בואי נתנשק כמו דנמאמה, זוכרת?
ככה סבתא שלי הייתה מנשקת.
מוכן?
- מיקי הרגיטאי ג'וניור, אחי -
טוב. אנחנו מוכנים?
כלומר...
- מוכנים ככל שנהיה... - מוכנים ככל שאנחנו...
אני לא יודע איך לעזאזל שכנעת אותי לעשות את זה.
אני מנסה להפוך אותך לכוכב גדול
בעל עיני תכלת.
זה לא יקרה.
אז...
- הנה אנחנו. - מוכן?
כן. אנחנו כאן.
אני מחכה ליום הזה כבר הרבה זמן.
וקודם כול, אני רק רוצה להודות לכם שאתם עושים את זה,
ואני מרגישה שאני לחוצה עכשיו,
כי אני יודעת שאתם לא נלהבים
לדבר על העניין הזה.
אז נראה לאן זה הולך ונראה מה נרגיש,
ואם לא תרצו לדבר על משהו, אז לא.
תודה, מריש. תודה שהזמנת אותי,
אין ספק שזה כבוד,
וכל מה שתבקשי, את יודעת שאני מוכן.
תודה רבה.
קודם כול הייתי רוצה לדבר קצת על הילדות שלנו.
כי לכם יש כל מיני זיכרונות ואני מקנאת בכם על זה.
לי אין זיכרונות.
טוב, את...
אפשר לעצור לרגע?
נראה שיותר משיש לי זיכרונות,
ההרגשה היא שאני זוכר מהות.
מעין נימה של אדם, אם זה נשמע הגיוני.
אני זוכר את הנוכחות שלה,
ואני זוכר חלק מהרגשות של אותה תקופה.
אני צריך לחפור עמוק כדי למצוא אותם.
אבל ההרגשה הכללית
הייתה טובה באותם ימים מוקדמים.
גרנו אז בטקסס.
והיינו רק אני והיא.
- ג'יין מארי. בת שלוש -
אני יכולה לדמיין אותה...
- אימא. בת 19 -
כי היא הייתה צעירה כל כך.
אבי,
שמו היה פול מנספילד.
ובאותה תקופה הם היו נשואים.
כשהייתי ילדה, אני זוכרת שהיא הייתה צופה
בכל כוכבי הקולנוע והייתה הולכת לבתי קולנוע כל הזמן.
היא הייתה מספרת לי את זה.
היו לה אלילים.
והיא רצתה להיות כוכבת כמוהם.
פול מנספילד היה טקסני אדוק בדתו
וזה בכלל לא עניין אותו.
אבל היא הייתה מכורה לזה.
היא הלכה לבתי ספר למשחק.
הייתה לה תשוקה גדולה להיות שחקנית רצינית.
והיא הייתה נחושה לגמרי לעשות את זה.
אז היא החליטה: "אני באה לקליפורניה. אני הולכת לעשות את זה."
פול מנספילד ליווה אותנו לשם,
אבל הוא הבין שהיא לא מתכוונת לחזור,
אז הוא עזב והיא ואני נשארנו.
בהתחלה היא הייתה הולכת לכל דבר.
היא הייתה מדגמנת.
היא לימדה ריקוד.
היא מכרה ממתקים באולם הקולנוע וילטון.
הכול כדי שיבחינו בה.
היא הייתה לוקחת אותי איתה לכל מקום.
יש לי המון זיכרונות מאותם ימים.
כי היה לי אותה לעצמי.
אבל אז הבחין בה סוכן.
והוא השיג לה כמה אודישנים.
אם אני לא טועה, הגעת להוליווד
כדי לנסות לקבל את תפקיד ז'אן ד'ארק.
לא ניסיתי להשיג את תפקיד ז'אן ד'ארק,
עשיתי תפקיד סולו מתוך ז'אן ד'ארק עבור מילטון לואיס,
שהיה מנהל הליהוק באולפני פאראמאונט,
בתור אודישן.
והוא חשב שאני מבזבזת...
כדבריו, את כישרונותיי הבולטים,
והוא הבהיר את שיערותיי,
והידק את שמלותיי וזו התוצאה.
בזמנו גרנו בדירה בלוס אנג'לס,
ובקושי התפרנסנו.
ואז, לפתע פתאום, היא התחילה לקבל תפקידים.
- ג'ונגל נשי -
אתה עושה צרות, אל, ותמיד תעשה.
אבל באתי להחזיר לך כגמולך.
מי צלצל?
ריי בורדן.
את בטוחה?
בהחלט, הוא אמר לי מה שמו. חוץ מזה, הוא היה גס רוח.
התחלנו לדבר על כל מיני דברים,
והיא סיפרה לי שהיא משוגעת על ג'ון פסנדה.
ג'ון פסנדה?
הוא מגיש חדשות בטלוויזיה. הוא מופיע בכל ערב.
בשעה 23:00 ל-15 דקות.
- ניו יורק סיטי, 1955 -
מתי הבנת מה קורה?
- רח' 50 מערב תחנת משטרה -
התחלתי כנראה לשים לב לזה כשהייתי בת חמש או שש.
היא הייתה בת 22 והיא הופיעה בברודוויי.
- האם ההצלחה תקלקל את רוק האנטר? -
- מי ומי בצוות -
- ג'יין מנספילד (ריטה מרלו) -
ההצגה "האם ההצלחה תקלקל את רוק האנטר?",
היא ששמה אותה על המפה.
- מה שחרושצ'וב לא מספר: הסוד הכי מלוכלך של סטלין -
- ג'יין מנספילד, הבלונדינית הטיפשה החכמה ביותר בברודוויי -
אני זוכרת שגרנו במלון פלאזה.
פעם אחת, בפסחא, כשהיינו שתינו לבד, היא אמרה:
"יש לי הפתעה בשבילך, לכי לחדר האמבטיה."
אני הולכת לשם ופותחת את הדלת,
ויש שם מאות אפרוחים קטנים.
אני זוכרת אותנו יושבות על הרצפה וצוחקות
ומצחקקות.
כמעט בא לי לבכות, כי אני זוכרת את זה.
כי אני יכולה להרגיש אותה מחזיקה אותי ומחייכת וצוחקת.
- לוס אנג'לס, קליפורניה -
אחרי מותה של אימי בגיל 34,
הייתה המשפחה צריכה להתמודד עם המון דברים.
אחד מהם היה שלא הייתה לה צוואה.
אז המדינה מכרה את רכושה כדי לשלם את חובותיה,
ונשאר רק קומץ של פריטים שהאחאים שלי
ואני יכולנו לשמור.
יש לי נעלי התינוקת שלה.
אלוהים.
- והן בלויות. - אני מתה על זה.
תראו את הנעליים האלה.
- מהממות. - רק שתדעו.
- הן יפהפיות. - כן.
המטרה שלי היא במידה רבה לדרוש לעצמי מה שאבד.
גם דברים גשמיים.
אז החלטתי לעבור סוף סוף על יחידת האחסון המשפחתית שלנו.
כי איש לא פתח את הקופסאות מאז 1969.
- מנספילד מדאלאס כוכבת כיום -
- הבחורה לא יכולה שלא! -
הלוואי שהאחאים שלי היו כאן איתי.
- תיקי תמונות -
אלוהים.
זו היא עם פול מנספילד.
הוא נחתך.
וואו!
יש המון כאלה.
את מי היא חתכה מכאן?
לא זכרתי שיש לי את זה.
הנה אבא.
מיקי.
מה את זוכרת מזה?
אני בטוחה שהוא עוד לא התגבר עליה כשהכרנו.
כי היא נפטרה ב-29 ביוני 1967
ומיקי ואני התחתנו באפריל 1968.
הם תמיד נשארים איתך.
אין שום סיכוי שאם אתה אוהב מישהו
הוא עוזב אי פעם את הלב שלך.
לא חשוב מי, לא חשוב כמה אתה כועס,
לא חשוב כלום,
אם אתה באמת אוהב מישהי, היא נשארת שם בפנים.
קדימה, חבר'ה.
מיקי הגיע מהונגריה.
כשהוא היה בן 20 הוא התחרה בהחלקה מהירה על הקרח,
היה בנבחרת הלאומית בכדורגל,
והוא גם היה רקדן אדג'יו.
הוא הגיע לארה"ב עם שבעה דולר בכיס,
ונעשה תופס לוליינים בקרקס.
וכל זה היה לפני שהוא התחיל להתאמן כדי להיעשות מפתח גוף.
הוא נבחר למר אינדיאנפוליס, מר אינדיאנה,
מר מערב התיכון של ארה"ב... ולבסוף מר יוניברס.
מיקי היה אומר:
"אם אתה יכול לחלום על זה, תוכל לעשות את זה."
זה מי שמיקי היה.
- שברולט קינסי -
אז אחרי שהוא הוכתר למר יוניברס,
הוא קיבל עבודה על הבמה והופיע
בניו יורק עבור מיי וסט.
וערב אחד
ג'יין מנספילד הייתה בקהל.
אחרי המופע הם נפגשו
וזו הייתה ההתחלה של...
תקופה מקסימה בחייהם.
זו הייתה אהבה ממבט ראשון עם מיקי. זה מה שאני חושבת.
והוא היה פשוט אדם נחמד.
אפשר היה לראות שהיא מאושרת מאוד.
- זה עתה נישאו -
זה באמת היה עניין גדול כשהם נישאו.
כן, שמחתי.
הדברים כבר התחילו להשתנות כל כך.
ג'יין מנספילד ומיקי הרגיטאי
יצאו עכשיו מהמטוס של אמריקן אירליינס.
נאסף פה המון גדול.
ג'יין מנספילד זינקה מאלמוניות מוחלטת
לעמדה של כוכבת מהמפורסמות ביותר כיום.
- הפצצה הבלונדינית -
היום היא הוחתמה על חוזה צילומים ארוך טווח על ידי פוקס המאה ה-20.
כרגע היא גם האישה המצולמת ביותר בתחום הבידור.
מיס מנספילד, ב-1954, לפני לא יותר מדי שנים,
מכרת ממתקים בבית קולנוע הוליוודי.
איך את מסבירה את העלייה המטאורית שלך לתהילה?
אז ג'ויס,
זה מה שעשיתי.
אני משתמשת בפרסום המתגרה שלי כדי להשיג דריסת רגל, כמו שאומרים,
כי זו מעולם לא הייתה באמת השאיפה שלי.
את אוהבת לעשות את זה?
אני עושה את זה כאמצעי להשגת המטרה.
אני לא יודעת אם להגיד שאני אוהבת את זה,
אבל הרגשתי שזה יעזור לי
אם אהיה בעמדה שבה אוכל להציג את עצמי,
כדי להשיג מה ששאפתי להשיג.
- פוקס המאה ה-20 -
- מועדון המעריצים של ריטה מרלו -
זו ריטה מרלו, כוכבת הבמה, האקרן ועכשיו גם הטלוויזיה בשידור חי.
אני חושבת שיש בזה טעם לפגם.
במה יש טעם לפגם?
להגיד לאשתך שאתה אוהב אותה מולי.
ג'יין, מה דעתך על בסיס זה של חיל האוויר?
אני נהנית מאוד. יש פה המון גברים בכוננות.
היא גם לא צוחקת. המכ"ם לא מפסיק לצפצף.
- הערב טקס חלוקת פרסי גלובוס הזהב -
- ג'יין -
- 130056 חיל הים -
אני בבוורלי הילס בביתם של ג'יין מנספילד
ובעלה מיקי הרגיטאי.
- תיקחי אותנו לסיור? - בטח, בואו איתי, טוב?
- מה עם הסלון? - אראה לכם את הסלון.
הלוח שם למעלה, ג'יין, מה הציור שעליו?
זה הסמל המשפחתי שלנו. ג'יי ואם לג'יין ומיקי.
גלן הולסי צייר את זה.
הוא צייר גם את הציורים שעל הפסנתר,
את הקופידונים מאחוריך.
- אז יש לכם שלושה ילדים. - כן.
- זה מיקי ג'וניור. - היי מיקי ג'וניור.
סליחה שאני מציגה אותו ראשון.
- נעים מאוד. - זו ג'יין מארי,
- הבת הקטנה שלנו. - היי, נעים מאוד.
וזה הבן הכי קטן שלנו, זולטן אנתוני.
מה אתה זוכר מהתקופה הזאת?
אני זוכר אותה משחקת איתנו
ליד הבריכה.
זו הייתה בריכה בצורת לב.
- אני אוהב אותך ג'יין -
והיא הייתה ענקית.
- וזה היה טבעי בעיניך. - זה היה טבעי.
גם היו לנו המון בעלי חיים.
היא אהבה בעלי חיים.
זוכרת את האוצלוט? היה לנו אוצלוט.
הוא היה מאחור בכלוב גדול
שקראנו לו "הג'ונגל".
- אז היה לכם גן חיות בילדותכם. - היה לנו גן חיות.
כלומר, אמרתי "היה לנו גן חיות", אבל אני לא זוכרת כלום.
כן.
אני פשוט תוהה מה הרגשתם כשראיתם אותם
כל כך "גדולים מהחיים".
זה נעשה אי פעם נורמלי?
מריש, זה קשה, כי כשאתה ילד,
אתה לא מכיר שום דבר אחר, אין נורמלי, אין...
- מבינה? - כן.
אתה פשוט...
"זה מה שיש. אלה החיים, אלה החיים שלי."
וזה כל מה שאתה יודע.
אבל הרגשתי שאוהבים אותי, הרגשתי בטוח.
וזה השאיר את הרושם הגדול ביותר.
אני זוכר אותה נכנסת לילה אחד ואומרת "לילה טוב".
ו...
והיא חזרה אחרי עשר דקות אולי...
היא נתנה לי... חיבוק יפהפה.
אבל השארתי עין פקוחה שהסתכלה עליה,
העמדתי פנים שאני ישן ואז באמת נרדמתי.
כן.
- המט, קליפורניה -
תודה.
אף אחד לא מאמין שאני כל כך זקן.
בשנה הבאה אהיה בן 100.
אז קוראים לך ראסטי או ריי?
- ראסטי. - ראסטי.
לא אכפת לי איך קוראים לי, העיקר שיקראו לי בזמן לאוכל.
ותגיד שוב באיזו שנה הכרת אותה?
ב-1957.
היא שכרה אותי לעזור לה עם מכתבי המעריצים.
אבל בסופו של דבר נעשיתי הדובר שלה.
אני עושה את כל הטלפונים וקובע פגישות,
וכל הדברים האלה.
ארגון אירועי יח"צ... עסקי יחסי הציבור.
היא הייתה ידועה בהשקת חנויות.
אבל זה היה הרבה יותר מזה.
היא נראתה בכל מקום.
מול מעריצים.
היא אמרה:
"לעולם אל תסרב למי שמבקש חתימה,
"כי בלעדיהם לא הייתי קיימת."
מעניין באיזו מידה הפרסום הזה מאפיל על המשחק שלך.
את נמצאת מול הציבור בתמונות ובעיתונים
לא פחות משרואים אותך בסרטים.
אגיד לך, רוברט,
יש שני דברים חשובים בחייה של שחקנית.
הדבר החשוב ביותר הוא להיות שחקנית טובה,
להיות כוכבת טובה.
זה חשוב מאוד.
הדבר החשוב השני הוא להיות מפורסמת.
- סופיה לורן נותנת לג'יין מנספילד לנצח בקרב ה"חשיפה" -
- לג'יין מנספילד חשיפת יתר לא מסוכנת -
- סיפורה של ג'יין מנספילד -
אפשר להגיד שאני בטוח שאנחנו כאן הערב...
- ג'יין מנספילד בצילומים -
- "חדשות התעופה" ג'יין מנספילד -
- אינסייד סטרייט טאואר טיקר -
אז כל מה שעשיתם ביחד באמת עבד.
כן, בהחלט.
ודעי לך שהיא ספרה את קטעי העיתונות.
היא הייתה קפדנית.
כן.
"מה קרה לזה? מה קרה לזו?"
אז היא עקבה אחרי כל דבר.
היא עקבה אחרי כל דבר.
- לספר לגראוצ'ו -
שלום ג'יין.
ידעתי את זה קודם, כשעשיתי איתך את הסרט ההוא.
"האם ההצלחה תקלקל את רוק האנטר?".
כן, זה היה די מצחיק.
היית הגיבור הכי חמוד שהיה לי.
כן, וגם הכי זקן.
את בעצם... ואמרתי את זה גם לאחרים,
את לא בלונדינית טיפשה כמו שאת מציגה את עצמך.
ואני חושב שאנשים צריכים לדעת שאת בעצם אדם
חכם, רגשני ומבין.
וכל זה, זו חזות שלך
שלא מבוססת על מי שאת באמת.
זה מתוק מצדך, תודה רבה.
אני חושב שאת מודעת לזה, ג'יין,
זו מעין הצגה שאת עושה, לא?
זה...
רוב האנשים לא יודעים את זה.
אני חושבת שזה ככה.
הציבור משלם כדי לראות אותי בדרך מסוימת...
והוא גם מקבל תמורה עבור כספו.
אז אני חושבת שזה חלק מהתפקיד שלי כשחקנית.
תוכל לספר לי על התפקיד שהיא גילמה, הדמות?
מניין לדעתך זה הגיע?
זה מה שהאולפנים רצו.
- טובה יותר ממרלין מונרו! -
אז היא העתיקה את מרלין מונרו.
זו אני. ממש שם על החוף.
- חטא על סף ביתך 1955 -
השיער שלי היה קצת ארוך יותר אז. שמת לב?
הו, רוק הנטינגטון. אני יודעת ש...
יש לי שפתיים מגרות.
אבל למה שלא תמזוג קודם את השמפניה, מותק?
אז הייתה לי מערכת יחסים מסובכת מאוד עם הקול הזה,
כי לא הבנתי
מה המשמעות שלו והוא היה מעצבן אותי.
אני לא חושב שג'יין אהבה אותו,
אבל זה מה שהביא אותה לאן שהיא הגיעה,
אז את הולכת לאן שזה מביא אותך.
מה עוד יש לך בבית?
יש לנו אוצלוט וציפור מיינה ו...
- אוצלוט, כלומר טיגריס קטן כזה? - כן.
"יש לי אוצלוט וציפור מיינה...
"ויש לנו גם פיל ו..."
כן, זו היא.
אבל לא תמיד היא דיברה ככה.
זו... מעין דמות.
זו דמות.
זו הדמות ג'יין.
- 102-53-90 -
היא דיברה איתך פעם על מה שהיא עושה?
לא דיברנו על זה. חיינו את זה.
אבל היא לא התנהגה מוזר גם בבית.
היא הייתה קושרת את השיער בצעיף ויושבת בשמש
בלי כל האיפור וכל זה בבית.
והיא פשוט הייתה ג'יין.
היה לה חוש הומור נהדר.
היו לנו מכשירי אינטרקום בבית , וכשבאו אליי חברות,
היא הייתה צועקת דרכם ועושה כל מיני קולות מוזרים,
אבל היא גם הייתה רהוטה מאוד.
היא דיברה צרפתית, איטלקית, ספרדית, הונגרית.
והיא רצתה שנהיה חשופים
לעוד.
אז היא לקחה אותי לבית החולים וולטר ריד,
כדי לבקר את החיילים שחזרו מהמלחמה.
הייתה לה חמלה ענקית כלפיהם.
והיא רצתה להראות לי את הצד האחר של החיים.
הם שוכבים שם ואין שם אף אחד.
אף אחד לא מחזיק להם את היד ואומר "אני אוהב אותך."
האדם הזה במיוחד, הוא...
הוא נגע לליבי כי הוא איבד רגל.
ומה שהכי זעזע אותי, זה לא שהם...
שאף אחד מהם...
שהם גאים כל כך במה שהם עשו.
אין בהם שום טינה.
זו לא הייתה דמות שהעמידה פנים שהיא מישהי אחרת,
זו הייתה היא.
פשוט מעניין אותי לדעת איך הרגשת
כשידעת מי היא
וכמה שונה היא נראתה בציבור.
זה לא היה טבעי, זה לא נראה לי בסדר.
אז אני חושב שפשוט התעלמתי כששמעתי
את הקול הציבורי.
כי ידעתי שהיא פיקחית מאוד.
- המופע של אד סאליבן 1957 -
כשאני מנגנת בכינור ועכשיו בפסנתר,
זה אולי מזכיר סיפור מפורסם על ד"ר סמואל ג'ונסון.
פעם, כשהוא ראה כלבלב קטן הולך על רגליו האחוריות,
הוא אמר: "אתה לא מצפה שהוא יעשה את זה היטב,
"אתה פשוט מופתע שהכלבלב בכלל עושה את זה."
וזה מוכיח
שאני לא רק מנגנת בכינור ובפסנתר,
אלא גם יודעת מי זה ד"ר סמואל ג'ונסון.
- ורה פירס, סבת ("דנמאמה") -
אני מבין שלימדת אותה לשיר ולרקוד, מיס פירס.
כן, נכון, ראלף.
וכשהיא התבגרה היא למדה לנגן בפסנתר ובכינור.
ובעצם פיליפ ויליאמס מהאוניב' המתודיסטית הדרומית שלימד את ג'ייני,
האמין שצפוי לה עתיד בקרנגי הול.
היא הייתה כישרון גדול.
את יודעת למה לפסנתר ולכינור
לא היה תפקיד גדול יותר במה שהיא עשתה לבסוף?
אני לא יודעת, כי אני לא יכולה לדבר בשמה.
אבל אני יודעת שהיעד שלה
היה להיות שחקנית רצינית.
היא אמרה לי את זה מההתחלה.
והיא באמת ניסתה.
זה לא ענייני,
אבל שאספר לך מה עשיתי לבחור שהיה מאוהב בי פעם?
שברתי לו כיסא על הראש
אחרי שתפסתי אותו מנשק מישהי במסיבה.
הוא בטח לא עשה את זה יותר.
לא יודעת. לא ראיתי אותו יותר.
אבל הוא נשוי. נשוי באושר.
האם היו לי חיים?
תאמיני לי, לשבור למישהו כיסא על הראש יכול לחולל ניסים.
ניסים מהסוג שיכול למלא את חייך בזוהר.
למה היא לא עשתה יותר תפקידים כאלה?
כי היא לא קיבלה תפקידים.
היא עשתה מה שהיא הייתה צריכה לעשות.
חייה הנפלאים והטרגיים של מרלין מונרו
הגיעו לסיומם הדרמטי בהיותה בת 36.
גופה המפורסם מוסע מביתה בהוליווד
שבו היא נמצאה לצד מכל ריק של כדורי שינה.
סמל המין שהיא נהנתה להיות,
הבלונדינית הטיפשה שהיא לא הייתה.
השחקנית בעלת השאיפה הבלתי מוערכת לשחק.
אימא העריצה מאוד את מרלין.
אבל אני חושבת שהיא הבינה
שכל הדמות הבלונדינית הזאת
הייתה קופסה.
ובערך באותו זמן,
היא אכן סיפרה לי
שהיא רוצה לחזור בה מהדימוי הזה.
מיס מנספילד,
יש שאלה כלשהי שאת שונאת ששואלים אותך?
כן, אני לא אוהבת ששואלים אותי יותר מדי על המידות שלי.
כי שאלו אותי על זה בעבר
ואני לא אוהבת ששואלים אותי על זה.
אני מרגישה שהגזרה שלי זכתה לפרסום
הרבה יותר גדול מאשר השכל שלי.
והייתי רוצה לשנות את זה.
- "מנספילד" חדשה מוצגת לראווה -
- ג'יין "החדשה" לא עוד סמל מין -
ג'יין, את עוד בלונדינית יפה אבל טיפשה.
את רודפת פרסום.
מה תחושתך לגבי דימויים כאלה?
הם לא מדויקים.
ממש בהתחלה שיתפתי פעולה מבחינת הפרסום,
אבל לאחרונה, אני לא יכולה בגלל הכיוון
שאליו הקריירה שלי נעה כרגע.
- ג'יין מנספילד "החדשה" רוצה להוכיח את עצמה -
ג'יין, דיברנו עכשיו באופן בלתי פורמלי,
אבל אני חושש... כלומר לא ממש חושש,
אבל מה העניין הזה על ג'יין מנספילד חדשה?
את רצינית? כן, אני די רצינית.
היה לי מזל גדול בכך שנחשפתי
כנערת זוהר במשך כמה שנים טובות.
כן, הייתי אומר שזה נכון.
מצטערת. הלך הדימוי החדש שלי.
אבל איך אפשר להשתנות? זה כמו לנסות להחביא מצנח.
כלומר...
עשית את זה היטב.
כלומר יש נקודה שבה זה נעצר, אבל...
אני חושבת שזו הנקודה.
אני חושבת שזה נגמר ואני מוכנה להיות אני עצמי עכשיו.
הייתי מישהי אחרת למשך כמה שנים ואני מוכנה להיות אני עצמי.
את רצינית בעניין הכינור הזה?
רק אנגן לכם כמה תיבות.
- את נגנית טובה? - אני מנגנת.
אני חושבת שצריך לשחרר את זה. הקשת שלי הדוקה מדי.
- אני מודה שכן. - מה היה מצחיק בזה?
אל תתגרי במזל שלך.
מה זה חשוב? נשקי אותי.
תכף נשוב,
אך תחילה יש לנו מסר מ"מובינג דייוויד וייז".
אולי אפילו יותר מהמשחק שלה,
המוזיקה שלה מסמלת עבורי
את הג'יין שהשתוקקתי להכיר.
אז לפני שנים אחדות מצאתי כינור
שחשבתי שהיה שלה,
ואז התברר שזה כנראה לא נכון.
אבל גם פניתי אל האדם
שרכש את ביתה של אימי
עשר שנים לאחר מותה.
הזמר והיוצר אנגלברט המפרדינק.
- אנגלברט המפרדינק זמר ויוצר -
ב-2002 הוא מכר את הבית שנהרס לאחר מכן.
אבל הוא שמר לעצמו כמה דברים, ביניהם את הפסנתר של אימי,
וקיוויתי במשך שנים שהוא יסכים להיפרד ממנו.
היי ג'ון, זו מרישקה.
מרישקה, אלוהים.
אתה עדיין מיודד עם לואיז?
כן.
היא סיפרה לי
שאנגלברט רצה למכור את הפסנתר,
ואחרי זה לא שמעתי ממנה חודש.
אז תני לי לנסות לבדוק את זה.
ג'ון, זה יהיה ממש מדהים. תודה רבה.
אני חושבת שהדבר שאני כל הזמן חוזרת אליו הוא,
"האם את חושבת שהיא הייתה יכולה לעשות את זה אחרת?"
היא הייתה ילדה בת 21 כשהיא התחילה.
והיא הושפעה מכל מי שהיה סביבה.
ולרוע המזל, מי שהיה סביבה היו האנשים הלא נכונים.
מלבד מיקי.
- ג'יין מנספילד -
אז יש לי שאלה אלייך.
כשעברתי על התמונות שמצאתי ביחידת האחסון,
מצאתי את זה.
מצאתי את כל התמונות האלה.
זה מיקי.
אני זוכרת שנכנסתי לשם וראיתי אותה חותכת תמונות.
היא אמרה למה?
אני לא זוכרת. כשהיא הייתה במצב רוח רע,
הייתי שומרת על מרחק.
מעניין אותי מאוד מה קרה.
מעניין מתי התחילו הקשיים שלהם.
את יודעת מה קרה?
אני יודעת שהיו להם אי-הסכמות
לגבי גידול הילדים.
- אני אוהב אותך ג'ייני -
אבל בנוסף, הקריירה שלה לא התקדמה טוב.
- פוקס משחררת את מנספילד -
- ...עתיד הקריירה מדאיג אותה. -
אז היא חזרה לתפקידים האלה של בלונדיניות מטומטמות.
- קראתם עליה בפלייבוי... -
אני לא חושבת שזה היה קל לה.
- ראו את כל ג'יין מנספילד! -
אבל אני גם לא חושבת שלמיקי היה קל.
היא הייתה שקועה לגמרי בשליליות.
כי היא לא עשתה עבודה מהסוג שהיא חלמה לעשות.
ואני חושבת שהיא נפלה קורבן
לדיכאון.
את לעולם לא את עצמך כשאת בדיכאון.
אבל מיקי אמר שזה התחיל להיעשות...
להיות ממש קשה,
כי ג'יין...
ג'יין אהבה לצאת.
היא אהבה להיראות בציבור.
והיא הכירה אנשים אחרים.
היא הכירה גברים אחרים,
והנישואים התפרקו.
אני חושבת שמיקי נפגע עמוקות מג'יין.
אני חושבת שהיא...
אני חושבת שהיא פישלה כשהיא התגרשה ממיקי.
- ג'יין מנספילד גרושה -
מיקי היה ההשפעה החיובית ביותר בחייה.
ואף שזה ודאי כאב לו מאוד,
הוא אהב אותה.
הוא תמיד אהב אותה.
גם אחרי שהם התגרשו.
ומה קרה אחרי שהם התגרשו?
היא חזרה אל מיקי פעמים רבות אחרי זה.
והם חזרו להיות ביחד לחודשים אחדים.
- ג'יין מצלצלת למיקי -
בערך בזמן שבו ג'יין הייתה הרה איתך.
- אוקטובר 1963 -
ג'יין ומיקי, ברוכים הבאים לקליפורניה.
איך ההרגשה להיות בבית?
זו הרגשה נפלאה.
זה פשוט נהדר. באמת.
אני לא הייתי בבית מאז מרץ,
הייתי בכל מקום בעולם, אני מניחה.
בדיוק סיימתי סרט בשם "אדם לאדם זאב"
ביוגוסלביה וברומא.
ועכשיו חזרנו הנה כדי שמיקי
יוכל להמשיך עם העבודה בטלוויזיה.
- וכדי ללדת. - נכון.
בינואר או בסוף דצמבר ייוולד לנו ילד רביעי.
- תינוקת מספר ארבע -
אני תינוקת מספר ארבע.
ועד שאני הגעתי,
אני חושבת שקרו המון דברים.
בכמה מהתמונות אני מקבלת תחושה
שנראה שהיא לא החזיקה אותי הרבה.
היא הייתה עסוקה בדברים אחרים,
ואני הייתי אמורה להתמודד עם זה.
אז אני לא יודעת אם הייתה לי תקופת בניית חיבור איתה.
לא יודעת אם זה קרה.
אלה הילדים שלי.
תרצי לספר לנו עליהם?
זה מיקלוס.
זולטן.
מריה מגדלנה.
אפשר לשאול אותך שאלה על השם שלי?
כי בתעודת הלידה שלי ובכל מקום כתוב "מרישקה מגדולנה".
- כן. - נכון?
אבל אתם קראתם לי מריה.
נכון.
שמך היה מריה בהתחלה.
- תמיד מריה. - כן. בהתחלה.
כי בתוכנית של מרב גריפין היא קראה לי מריה.
מה שמך, יקירתי?
קוראים לי מריה.
כי כשאני מדבר עם... מורין?
זו מריה.
היה לה עניין רציני עם השם שלך.
היינו במקום כלשהו,
וראיינו אותה בתקשורת,
והכתב אמר,
"מה שלום מרישקה הקטנה?"
ג'יין אמרה, "שמה מריה, אאיית לך אותו.
"מ-ר-י-ה. מריה."
ציינת שבעלי עומד לעלות,
הוא יצא רק לדקה,
אולי הוא כבר חזר. אפשר לקרוא לו?
מאט.
בואו נביא את כל החבורה.
מאט צימבר!
שלום מאט.
- מאט צימבר, בעלה השלישי של אימי -
זו ג'יין מנספילד.
אני לא מכיר אותך. נעים מאוד.
אני זוכר אותו נכנס לחיינו.
ושזה היה בעיקר
נורא וכמו, "איפה אבא שלי?"
ואז הוא נעשה פתאום איטלקי,
וזה היה פתאום כאילו "תקראו לי מאמה ותקראו לו פאפה".
וזה היה מעצבן.
זה היה מוזר. כן.
ואז חיי המשפחה נעשו ממש בעייתיים.
הם רבו זה עם זה כמו חתולי בר. מריבות בלתי פוסקות.
למאט היה מזג רע.
אבל ג'יין לא הסכימה להודות בזה.
אם מישהו היה מוכיח אותה,
היא הייתה אומרת, "הכול בסדר."
שאלתי אותה על זה. "אנחנו רבים, אבל אנחנו בסדר."
אבל היו רואים עליה חבלות.
למה לדעתך היא נישאה לו?
כי הוא היה במאי.
אבל הוא לא עזר לה בכלל בקריירה.
- חדר מרוהט 1966 -
בשנות ה-60 של המאה ה-20 חלו שינויים במצבה.
- אין חדש אצל ג'יין מנספילד -
אז היא נאלצה להתחיל להופיע במועדוני לילה.
אם נבחן את המופע הנוכחי שלך, מה הוא כולל?
אני שרה, רוקדת קצת,
מספרת כמה בדיחות, עושה המון כיף באופן כללי.
אני לא ג'ודי גרלנד מבחינת יכולות קוליות.
אני לא סיד צ'ריס מבחינת יכולות כרקדנית.
אני בדרנית.
באותה תקופה האלכוהול נכנס לתמונה.
וגם גלולות.
אז הייתי לוקחת על עצמי להסתיר את המשקאות
ולרוקן את הגלולות וכדומה.
נעשיתי מטפלת.
אני חושב שמאט היה הדבר הגרוע ביותר שקרה לה.
הדבר הטוב היחיד שיצא מזה, הוא טוני.
ועכשיו להצגת תינוק חדש,
שאימו היא הכוכבת ג'יין מנספילד.
וזה דבר מיוחד.
אז בואו אל "מאחורי הקלעים של הוליווד" ונפגוש את התוספת החדשה.
אבי מאט מעולם לא ממש דיבר עליה.
זה די חבל, אני מניח,
כי מעולם לא שאלתי ואני לא יודע למה.
אבל אביך ואימא שלנו...
יש דברים ששמעתי שאני תמיד...
פוחדת לדבר איתך עליהם.
דברים מכוערים מאוד...
כן.
- על היחסים שלהם. - ואני בטוח. ואני בטוח.
אבל...
אני לא יודע את הדברים המכוערים האלה.
אני לא בטוח שאני רוצה לדעת.
כי אני לא רוצה לשאת את זה.
כי אני לא יודע מה התועלת שבזה.
- פן ארגייל, פנסילבניה -
אחד עשר באפריל 1936,
הרברט וו' פאלמר, 32,
עורך דין בפיליפסבורג, יליד פן ארגייל, פנסילבניה,
נפטר לפתע במכוניתו,
תוך כדי נסיעה במעלה גבעת רח' מוריס, פיליפסבורג,
ביום שבת בערב.
תוך נסיעה במעלה הגבעה, הוא התמוטט.
אשתו עצרה מייד את המכונית.
הרופא קבע את מותו של מר פלמר כתוצאה מהתקף לב.
הוא הותיר אחריו את אשתו, גב' ורה פלמר,
והבת, ורה ג'יין.
- אימי, בת שלוש -
אני חושבת שזה המקום שבו אני מתחילה עכשיו.
כשאני רואה שזו אימא שלנו.
הילדה הקטנה הזאת שאביה מת
כשהיא הייתה בת שלוש,
והיא הייתה במכונית איתו.
אנחנו מתחילים שם עם ג'יין,
אנחנו מתחילים שם עם אובדן.
ואני אומרת, "אני מכירה אותה."
היא דיברה איתך אי פעם על ילדותה?
לא, היא מעולם לא סיפרה לי על ילדותה.
אבל אני יודעת שהאובדן של אביה...
זה משהו שהיא נשאה איתה כל חייה.
תפסתי אותה מחזיקה את התמונה שלו ובוכה כמה פעמים.
אנשים לא יודעים את כל הסיפור. הם יודעים רק מה שהם רואים.
היא לא הצליחה בבחירה של גברים.
אבל, את יודעת?
אני חושב שהבעיות שלה נבעו מהמוות של אביה.
במשך שארית חייה היא חיפשה אחר אביה,
והייתה ילדה שמחפשת את אביה.
- יולי 1966 -
אז ב-1966,
ג'יין סוף סוף ביקשה להתגרש ממאט צימבר.
- ג'יין מנספילד מבקשת להתגרש מבעל שלישי -
ובאותה תקופה
היא התחילה לצאת עם עורך הדין שייצג אותה בגירושים,
הבחור הזה ששמו סם ברודי.
- סם ברודי, עורך הדין של אימי -
הוא ממש לא מצא חן בעיניי, הם רבו המון.
אני זוכר שנכנסתי באיזה בוקר לחדר של אימא שלי
ואני זוכר שהיא הרכיבה משקפי שמש,
וכאילו,
נרתעתי קצת.
הייתי ילד קטן, למה שאימא תרכיב משקפי שמש?
אבל בשלב מסוים,
היא הורידה אותם והיו לה פנסים בעיניים,
ואני זוכר שזה כאב.
ידעתי שהוא אדם רע. ידעתי מייד.
זה היה... היא הרגישה שאין לה הרבה.
אבל...
- אבי ריאיון ב-1989 -
היא לא הבינה דבר אחד, שיש לה את עצמה.
וכשמישהו מאבד את עצמו,
הוא מאבד הכול.
ניסיתי להגיד לה שיש לה את עצמה.
זה הדבר החשוב ביותר.
כי תמיד היה לה אותי,
היא ידעה את זה, אבל נראה שלפעמים זה לא הספיק.
- יוני 1967 -
ערב אחד, ב-1967,
ג'יין הייתה בניו יורק עם סם ברודי,
והיא צלצלה אל מיקי וביקשה ממנו לבוא העירה.
זה היה בתקופה שמיקי ואני כבר היינו זוג.
אז נסענו לשם ביחד.
והיא הייתה חבולה לגמרי או משהו, היא לא הייתה היא עצמה.
אז היא יצאה לארוחת ערב עם מיקי.
כי הוא ניסה לעזור לה עם סם.
ואז, שבועיים אחרי זה,
היא נסעה להופיע בבילוקסי, מיסיסיפי.
ובחצות הלילה, הם היו אמורים לצאת לניו אורלינס.
את, מיקי וזולי הייתם במכונית עם ג'יין,
הנהג וסם ברודי.
ואז זה קרה.
אני רוצה להגיד משהו, אבל אני לא הולך לדבר על זה,
כי אלה היו הרגעים האחרונים שלה.
זה פשוט עמוק מאוד.
אימא שלי.
כן.
אז...
אימא התווכחה עם האדם בקדמת המכונית.
זה היה סם.
היא רצתה להתרחק מסם.
ואני זוכר שהיא התיישבה במושב האחורי.
והיא נסעה לתחנת הדלק.
אני חושב שהיא צלצלה אל אבא, כי אבא אמר ש...
שהיא צלצלה אליו.
דיברתי איתה שעה קודם לכן.
היא סיפרה לי בטלפון
ש"יש לנו רק עוד שעה,
"או שעה וחצי עד שנגיע.
"זה מאוחר.
"אני הולכת להעביר את הילדים למושב האחורי
"כדי שהם יוכלו לישון."
ואז היא עברה למושב הקדמי של המכונית.
ואני שואל את עצמי לעיתים קרובות למה היא לא נשארה
במושב האחורי איתנו.
אבל אני זוכר שהיא ניחמה אותי,
ואמרה לי שהכול יהיה בסדר.
אחרי 20 דקות, או חצי שעה, או משהו,
שמעתי אותה צורחת חזק.
וזהו. ואז היה שקט.
הידיים שלי, הזרועות, כמו התכסו בקליפה.
הייתה לי הרגשה כאילו העור לא זז.
כי היה דם בכל מקום.
ואז הרמתי את המבט וראיתי את...
חשבתי שאני רואה את אימא שלי במושב הקדמי.
וזו הייתה אישה בלונדינית,
והיא הסתובבה לאחור והסתכלה עלינו,
וזו לא הייתה אימא שלי.
זו הייתה אישה שמצאה אותנו בצד הכביש.
אתה זוכר מה קרה אחרי שלקחו אותך משם?
נרדמתי.
נסענו לבית חולים.
אבל בשלב מסוים התעוררתי.
ואני כאילו מסתכל סביבי, ולא ראיתי אותך.
ואמרתי, "איפה מריה?"
והם שאלו, "מי זו מריה?"
אז חזרנו על עקבותינו.
היית תקועה מתחת למושב הנוסע.
הייתה לך פציעת ראש.
ו...
תודה לאל.
תודה לאל שזולי התעורר.
- ג'יין מנספילד ועוד שניים נספו בתאונה -
- שחקנית, עורך דין, נהג, מתים -
- הילדים שרדו במושב האחורי. -
- אנחנו חיים כדי לאהוב אותך יותר בכל יום -
אחרי שהכול קרה...
- בתה הפצועה של ג'יין מנספילד -
מיקי צלצל.
והוא אמר לי לבוא לבית החולים.
- מיקי ג'וניור, בן שמונה -
- זולי, בן שש -
- אני, בת שלוש -
כשאלוהים לקח מאיתנו את ג'יין,
חלמתי עליה.
היינו במגרש פוטבול,
והייתה שם במה
ואז הגיעה לשם לימוזינה.
הדלת של הלימוזינה נפתחת,
והיא חוצה את כל המגרש בהליכה.
והיא ניגשה אליי ואמרה,
"אני שמחה כל כך שאת מטפלת בילדים.
"את עושה עבודה נהדרת."
זה חלום,
אבל הייתה לו משמעות גדולה.
משמעות גדולה עבורי. זה היה הדבר הכי טיפשי.
אבל אני באמת חושבת שמיקי ואני סיפקנו בית אוהב מאוד.
המשפחה שלנו ניסתה לבנות חיים חדשים.
אז ג'יין מארי עזבה ועברה לגור עם דוד שלה.
טוני עבר לאביו,
ואנחנו עברנו לבית חדש.
אלה הזיכרונות הראשונים שיש לי.
אני זוכרת אותנו יושבים סביב השולחן במטבח.
נהגתי לשחק משחק עם אבי.
אם לא רציתי לאכול משהו,
הייתי מגניבה אותו לאחור ואבי היה אוכל אותו.
צחקנו מאוד והיו לנו זמנים טובים.
אבל בקיץ,
הייתה המשפחה שלי נוסעת לאירופה.
ולפעמים הם היו שולחים אותי לבד לבית סבתי.
- ורה פירס, סבתי ("דנמאמה") -
וזה העציב אותי,
כי הרגשתי שמפרידים אותי מהמשפחה.
ואז פעם, כשהייתי בת 12,
הייתי שם.
ודיברתי על אבא שלי בהערצה גדולה, כמו תמיד.
והיא הסתכלה עליי בהבעת פנים מוזרה ביותר
ואמרה, "אני כל מה שיש לך."
וידעתי שיש לזה משמעות כלשהי,
אבל לא ידעתי מהי.
אז כשהייתי בת 21,
בחור ששמו סייבין גריי,
שהיה ראש מועדון המעריצים של אימי,
צלצל שוב ושוב כדי להזמין אותי.
- מסיבת יום האהבה -
הוא חזר ואמר שזו תהיה מסיבת יום האהבה.
והוא היה עקשן מאוד וחזר ואמר שחשוב להם מאוד שאבוא למסיבה.
אז בסוף הסכמתי.
כשהגעתי לשם
היו להם כרזות מהסרטים שלה על הקיר
וגזירים בגודל אמיתי
וכל מיני דברים שהוא אסף.
זה היה לי קצת מוזר.
אבל אחרי כמה שנים,
כשהייתי בת 25,
שוב הוזמנתי לביתו של סייבין.
והיינו לבד.
ואז הוא אומר לי:
"רוצה לראות תמונה של נלסון?"
ושאלתי, "מי זה נלסון?"
ואז כאילו...
אני חושבת שהדם התנקז מפניו,
והוא כאילו... הוא היה לבן כמו רוח רפאים.
והוא הסתכל עליי בפניקה ואמר
"טוב, זה כנראה לא נכון. זה כנראה לא נכון."
ואני אמרתי, "מה לא נכון?"
ניגשנו אל מאחורי הפינה והוא הוציא משם ספר
פתח אותו והראה לי את הדף.
לא האמנתי למראה עיניי.
כי הוא נראה כמו הגרסה הגברית שלי.
וזה היה כאילו ה...
כאילו הרצפה נשמטה מתחת לרגליי.
זה היה כמו...
כמו תהום שנפערה.
זה היה כאילו התשתית שלי נמסה,
והחיים שהכרתי שונו ללא הכר.
ואז נסעתי לפגוש את אבי.
נכנסתי.
בכיתי די הרבה...
אמרתי,
"למה לא אמרת לי שאתה לא אבי?
"שיקרת לי."
והוא...
השיב לי, "על מה את מדברת?
"אני אוהב אותך. את הבת שלי.
"איפה שמעת את זה? אלה זיבולי שכל."
והוא התחיל לכעוס יותר ממני.
משכנע יותר ממני.
הייתי בכאב עצום,
אבל יכולתי לראות שהכאב שלו היה כמעט חזק יותר.
אז החלטתי לא לדבר על זה יותר.
ולא להעלות את זה יותר בפניו.
ואכן לא עשיתי את זה.
אבל האמת היא
שהיו לי שנים רעות אחרי זה.
לא סיפרתי לאף אחד.
בכל לילה הייתי הולכת לישון בבכי
כי הרגשתי אבודה.
היה לי משבר זהות.
האם הייתי מרישקה או מריה?
הייתי הונגרייה או איטלקייה?
כלומר, קרובה של מי אני? למי אני שייכת?
ונוסף על כך, נולדתי כתוצאה מרומן,
כמו איזו טעות בלתי חוקית שמקורה בחטא.
כל כך...
כעסתי על אימא שלי
על כך שהשאירה אותי בבלגן הזה.
ועל כך שפגעה באבי,
והשאירה אותי בתחושת בדידות וניתוק גדולה כל כך.
אז כדי שאוכל לשרוד,
הגליתי, התכחשתי לחלק שבי
שהוא הבת של אימא שלי.
אבל אז הבנתי שקיים אדם אחר.
מיהו האדם האחר הזה?
האם הוא לא יודע עליי?
האם הוא לא חושב עליי?
הוא ודאי ידע. למה הוא לא דרש אותי?
הוא היה בדרן.
אז חמש שנים לאחר מכן, כשהייתי בת 30,
נסעתי עם חברה שלי לאטלנטיק סיטי
והלכנו למופע שלו.
- נלסון סרדלי -
ואחרי המופע,
כשהוא יצא, אמרתי,
"היי נלסון, שמי מרישקה הרגיטאי.
"אני מבינה שהכרת את אימא שלי."
והוא הסתכל עליי
ובעצם פרץ בבכי,
והוא תפס את האוזן שלי,
ואמר, "אני מחכה לרגע הזה כבר 30 שנים."
ואני חושבת שנשארנו ערים עד חמש לפנות בוקר,
ורק דיברנו.
הוא אמר שיש לי שתי אחיות
וסיפר לי את כל הסיפור.
"זה היה לפני 30 שנים.
"ושמרתי את זה בסוד מאז."
- לאס וגאס, נבדה -
אז הנה אנחנו.
הנה אנחנו.
- נלסון סרדלי -
הייתי ערה...
כמעט כל הלילה, אמש,
וחשבתי על זה שאתה ואני חיים עם הסוד הזה
- מאז שהייתי בת 25. - כן.
הרבה זמן חיכיתי לדבר הזה...
ואני מודה לך על הסבלנות שלך.
את צוחקת עליי?
כשהגעתי לווגאס ב-65', בעל הטור שאל אותי,
"האם אתה הנלסון סרדלי
"שהיה לו רומן עם ג'יין מנספילד?"
אמרתי, "אתה הולך לעשות לי טובה."
הוא אמר, "מה?"
"בוא למופע שלי.
"אם הוא דפוק, תצלוב אותי,
"שים קץ לקריירה שלי,
"אבל אל תזכיר את היחסים שלנו."
נלסון סרדלי, קבלו אותו במחיאות כפיים.
- אטלנטה, ג'ורג'יה -
- מרץ 1963 -
זו הייתה התחלת הקריירה שלי,
והעליתי את המופע באטלנטה.
באותו ערב, החלטתי לצאת להליכה,
ופתאום אני רואה מהומה מול המועדון,
אז נכנסתי אליו.
המלצרית ניגשה אליי בריצה
ואמרה, "ג'יין מנספילד כאן."
אז ניגשתי אל ג'יין,
וג'יין הסתכלה עליי, והיא דיברה באיטלקית,
היא אמרה, "בונה סרה".
ואז היא אמרה, "בוא למופע שלי."
אז באתי.
ואחרי המופע,
היא אומרת, "ניסע במכונית שלך."
אמרתי, "וואו".
איפה אבא שלי היה כשכל זה קרה?
הייתה שם מחלוקת משפחתית,
אז הם לא דיברו זה עם זה.
אז היא הייתה פרודה, או מה היה העניין עם אבא שלי?
הם היו פרודים. היו להם בעיות.
אבל אם אתם ביחד במקומות ציבוריים...
בהחלט כן.
הלכנו ביחד לכל מקום.
ואז התחלנו להופיע ביחד.
ואז התחלתי להכיר את הילדים.
ונסעתי לחוארז, בשביל הגירושים שלה.
הייתי שם איתה.
- ג'יין מנספילד מתגרשת -
- ג'יין מנספילד באל-פאסו עם נלסון סרדלי -
- מקווים להתחתן בעתיד הקרוב -
אחר כך נסענו לעשות סרט בגרמניה.
- געגועים לסנט פאולי, 1963 -
ואז שכרנו מכונית...
וחרשנו את כל אירופה.
איפה התמונות היפות האלה?
אלה הרי האלפים.
ספר לי על זה.
זה היה כשנכנסנו לאיטליה.
- ג'יין ונלסון -
- מאוהבים לעד -
מתי גיליתם שהיא הרה?
בגרמניה.
וואו. לא ידעתי את זה. זה...
- וואו. - כן. בהחלט.
"יום האב, 1963.
"אל נלסון,
"יום מיוחד זה הוא אפילו מיוחד יותר לכל אחד מאיתנו.
"זרע אהבתנו הנצחית צומח
"כמו שתיל שיום אחד חייב להיות אלון חזק.
"'טה אמו, אל די לה, ג'יין."
"אל די לה" זה...
מעל ומעבר.
"אימא יקרה לי מאוד,
"אני עוברת אולי את הזמנים הקשים ביותר של חיי עכשיו.
"אי-יכולת להחליט בין מיקי לנלסון.
"שני גברים אוהבים אותי.
"אהבתו של כל אחד מהם עמוקה מאוד.
"אני מקווה שאלוהים יראה לי את הדרך בקרוב.
"כי אני באמת מדוכאת לאחרונה."
- יוני 1963 -
- שלושה חודשים למערכת היחסים שלהם -
אז בסוף הטיול
היינו בקתדרלת סנט פיטר.
- רומא, איטליה -
והיא אומרת, "בוא נישא כמה שבועות."
זה היה יפהפה.
ואז היא מסתכלת עליי ואומרת,
"נלסון, נניח שהיינו מתחתנים
"והייתי נכנסת להיריון מגבר אחר,
"היית לוקח אותי בחזרה?"
לא האמנתי. אני אומר,
"איך את מעזה לשאול אותי שאלה כזו?"
את מבינה?
זה פשוט...
זו הייתה התרסקות.
זה שלא יכולתי לקבל את זה.
זה היה יותר מדי.
אמרתי, "ג'יין, מחר את חוזרת לאמריקה, ואני נשאר כאן.
"ואת ואני לעולם לא ניפגש יותר."
ידעת שהיא נושאת ברחמה את הילד שלך?
כן.
מרישקה, אני לא מכחיש את זה.
ואני אומר שזו הייתה הבושה הגדולה ביותר של חיי.
טעיתי.
האם דיברת איתה שוב אי פעם?
זה אוכל אותי שקיבלתי החלטה
לא לדבר איתה שוב לעולם.
כי המון אנשים שילמו את המחיר
של הרומן הזה שהיה לנו.
ג'יין ומיקי, ברוכים הבאים לקליפורניה.
איך ההרגשה להיות בבית?
זה נהדר. באמת.
אני עצמי לא הייתי בבית מאז מרץ.
ועכשיו חזרנו הנה כדי שמיקי יוכל להמשיך את העבודה שלו בטלוויזיה.
וכדי ללדת.
נכון.
אני לא יכול לדמיין מה אבא שלך הרגיש.
אבל אני אסיר תודה לו.
למה מעולם לא יצרת קשר, אחרי שנולדתי?
כשאימא שלך מתה,
סבתך ורה רצתה שאערער את השלווה
ואדרוש אותך או משהו.
אבל אז מיקי כבר היה האב שהכרת.
והאחאים שלך, הם היו האחאים שלך.
מה הייתי משיג שהיה עושה לך טוב?
ועם חלוף השנים,
יצא לי פעם לדבר עם מיקי הרגיטאי.
והוא אמר לי,
"נלסון,
"אף אחד לא צריך להגיד לי מי האבא של הילדה שלי."
ואמרתי לו,
"לא אגרום לך מבוכה בשום דרך.
"לעולם לא."
לג'יין מנספילד היו שלושה ילדים מבעלה השני,
מיקי הרגיטאי, מיקולוס...
נקווה שאבטא נכון את השמות,
זולטן ומרישקה הרגיטאי.
שאת כולם גידל אביהם,
לאחר מות אימם.
- מרישקה, נעים מאוד. - גם לי.
- מיקי, טוב לראות אותך. - בוקר טוב. גם אותך.
תודה.
מרישקה, כמה שמעת מאביך על אימך?
אילו מין דברים הוא סיפר לך?
טוב, זה פשוט עולה בשיחות...
ואנחנו מדברים על הכול.
כלומר, אני חושבת שפשוט כשזה עולה.
לפני שגיליתי,
יצא לך פעם לדבר עם אבא על נלסון?
זה ודאי עלה לפעמים.
אם זה עלה, הוא היה אומר, "אני אבא שלה.
"אני אבא שלה. נקודה."
ולא חשוב אילו שאלות היו לי על זה,
רציתי לתת למיקי את הכבוד
שהוא יהיה זה שיגיד מה שהוא יודע.
כשמרישקה נולדה
אימא שלה ג'יין מנספילד ואני נסענו להונגריה,
וסיפרנו את זה להוריי.
ואימא שלי רצתה מאוד שיקראו לה מרישקה.
וכך היא נעשתה מרישקה. היא הונגרייה אמיתית.
מיקי היה אבא נהדר.
והוא אהב אותך מאוד.
אבל אני חושבת שמיקי ידע היטב לחסום כאב.
דבר שלדעתי הוא עשה המון עם ג'יין.
אז הוא אמר, "מרישקה היא הבת שלי."
וזה מה שהוא אמר עד ליום מותו.
- חייה הסודיים הטרגיים של ג'יין מנספילד -
"היא נדנדה לי, 'תשיג לי את האיטלקי הזה.'
"דיברתי עם הבעלים,
"וארווין ניגש במהרה אל שולחנה של ג'יין.
"והאיטלקי יפה התואר בעקבותיו.
"הוא הציג את האיטלקי כנלסון סרדלי,
"בדרן שהופיע במועדון אחר בסביבה.
"אף שלא נאמר שום דבר חשוב במיוחד,
"זו הייתה פגישה ראשונה משמעותית מבחינת ג'יין.
"'זה,' היא אמרה כשעזבנו את המועדון,
"'הולך להיות האבא של הבמבינו שלי.
"'התינוק האיטלקי היפה שתמיד רציתי'."
מה לדעתך היא הייתה חושבת על הספר שלך?
ודאי היו לה כמה שאלות לגביו.
"למה אמרת את זה? לא היית צריך להזכיר את זה."
אתה חושב שזה היה תפקידך
לספר את הסיפור על אבי הביולוגי?
את מה שידעתי עליו, כן.
כשכתבת אותו,
חשבת על ההשפעה שתהיה לו על המשפחה שלי?
לא.
אני מצטער אם היו כאלה שנפגעו מהספר.
אבל הוא היה אמיתי למיטב ידיעתי.
הכוונה שלי מעולם לא הייתה לפגוע במישהו, ואני מצטער אם זה קרה.
לקיחת בעלות על הסיפור שלי.
זו כל המטרה שלי.
במשך 35 שנים ניסיתי להסתיר את הסיפור הזה.
כדי לכבד את אבי.
אבל דבר שגם אותו הבנתי,
הוא שלפעמים שמירה של סוד לא מכבדת איש.
ועבר המון זמן עד שהבנתי את זה.
אני חושבת על...
המסע שלנו, המסע הארוך מאוד שלנו.
כן.
על העליות והמורדות שבו והסיבוכים,
והשמחות שבו, והעצב והכול.
ו...
הייתי אומרת שאתן חיכיתן זמן רב
- ליום הזה. - כן.
אני זוכרת את הרגע שבו גיליתי שיש לי אחות.
אני חושבת שזה היה בחטיבה.
היינו משפחה סופר פתוחה,
אבל בשולחן הכתיבה שלו הייתה מגירה נעולה אחת.
האמת היא,
שאת איכשהו תמיד יודעת כשיש אמת,
כי כל מה שהוא לא האמת,
הוא מה שעושים כדי לעקוף אותה.
כך שגם כשהייתי קטנה, פשוט ידעתי.
לא יודעת. היה משהו.
אז יום אחד הצלחתי לפתוח את המנעול,
ושלפתי את המגירה,
וראיתי מעטפה אחת מאחור.
והיא הייתה מסבתא שלך, ממש אחרי שאימך מתה.
והיה כתוב שם, "נלסון היקר..."
טוב, אספר לך מה שאני בת ה-11 חשבתי שכתוב.
בעיקרון זה היה, "נלסון היקר,
"אני יודעת שיש לך ילדים,
"אני בטוחה שהם בסדר,
"אבל ישנה הילדה המדהימה הזאת, שהיא שלך,
"והיא טובה יותר מכל הילדים האחרים שלך."
זה מה שאני הבנתי, זה לא מה שהיה כתוב,
אבל בהחלט היה כתוב, "היא בת משפחה שלך".
אז התפרצתי לתוך המטבח עם המכתב הזה
ובכיתי וצעקתי, "מה זה?"
והוא נעשה רציני מאוד ואמר,
"אני לא מכיר את הילדה הזאת.
"הילדה הזאת"... אני הולכת לבכות עכשיו.
הוא אמר, "לילדה הזאת יש אבא שאוהב אותה
"כמו שאני אוהב אותך. הילדה הזאת בטוחה."
"ואם היא בסדר, והיא זה עתה איבדה את אימה,
"לא ניקח ממנה את המשפחה היחידה שהיא מכירה."
זו הייתה ההחלטה שלהם ולכן הם שתקו.
וזה נשמע לי הגיוני.
אז פשוט הדחקתי את זה.
ואז, אחרי שנים רבות, פגשתי אותך.
ואני זוכרת. זו הייתה מסיבת יום ההולדת שלך.
אבא ואני היינו שם, וקייטי קוריק הייתה שם,
והיא חזרה ושאלה, "אז איך אתם קשורים למרישקה?"
ואנחנו אמרנו, "לא, אנחנו ידידי המשפחה."
היא הייתה עושה סיבוב, חוזרת, "לא הבנתי איך אתם קשורים אליה."
ואני זוכרת שצלצלתי אלייך ואמרתי
"אז, אנחנו צריכות לדבר."
איך מנהלים... העולמות שלנו מתנגשים,
ואיך אנחנו מנהלים את זה?
אבל אני... זה משהו שהוא כל כך...
זה קשה כל כך...
אני מניחה שבזמנו לא הייתה לי הבינה
להגיד, "זו לא האחריות שלכן."
הצורך שלי היה גדול כל כך,
הצורך שלי לכבד את מיקי היה ענק.
אבל האמת היא שזו הייתה טעות מצידי.
כי אתם נאלצתם לחיות כל השנים האלה עם הסוד,
והייתם כל כך נדיבים כלפיי.
אז... תודה.
יש לי שאלה.
מה אתה מרגיש בקשר לכך
שאנחנו מתוודות על כל הסיפור?
כי זה הולך ל...
עכשיו הכול בחוץ. אין יותר סודות.
כל מה שקורה עכשיו...
כל זה מבחינתי זה כאילו...
כוח חזק ועליון יותר
סולח לי על כל הטעויות שעשיתי.
אני לא יכול לשנות כלום,
אבל אני מתחרט שפטרתי את עצמי
מהחיים של אימא שלך.
כי אני חושב שדברים מסוימים לא היו קורים לה.
כן.
אבל יש עוד דבר שאני צריך להגיד.
אני מצטער שלא ניהלתי עוד שיחה עם אבא שלך
לפני שהוא נפטר,
כי הייתי רוצה להתנצל בפניו.
כי אני בטוח
שגם אני גרמתי לו סבל.
תודה שאתה אומר את זה.
טוב, זה...
אני שמח שיש לי הזדמנות...
שקיבלתי הזדמנות להגיד את הדברים האלה.
טוב, אתה בן 89, אז תוכל לדבר איתם די בקרוב.
מה זה, ההספד שלי?
אתה גדול.
אישית!
- כן? - כן, כמובן.
כמובן. לא, כי...
- אלוהים. - אלוהים.
אלוהים, אתה כל כך... טוב,
טוב, בסדר.
- אצלצל מחר. - בסדר.
אני כל הזמן חושבת על כך שאיבדנו את אימנו,
אבל באמצעות סרט זה,
אנחנו מפיחים חיים חדשים.
אז אני מרגישה שעכשיו היא חיה מאוד מבחינתי בדרך יפה מאוד.
כן, בעצם שאלתי את אלכסה,
שאלתי אותה, "אלכסה, האם נשמה מתה פעם?"
רוצה לשמוע את זה? תראי...
כאילו, אלכסה-אלכסה?
כן. אלכסה, האם נשמה מתה פעם?
מ"רג'ינמרדית' דוט קום", הנשמה לא מתה.
היא חוזרת ליקום.
היא חוזרת ליקום. הנשמה לעולם לא מתה.
אז הכנתי לך משהו
מחלק מהדברים שמצאתי ביחידת האחסון.
ורציתי לתת לך אותו.
את הרכבת את זה?
- זו אני? - כל האלבום הוא את.
אלוהים.
וואו!
אני נראית כמו הגברת מ"גנים אפורים".
- את יודעת למי אני מתכוונת? - כן.
מצאתי גם כמה כרטיסים שכתבת לאימא.
"לאימא הכי נפלאה בכל העולם.
"מבתך האוהבת, ג'יין מארי."
אלוהים, מי ידע שזה קיים אחרי כל השנים האלה?
תני לי לקרוא לך את זה.
"אימא יקרה,
"אני אוהבת אותך ביום ואני אוהבת אותך בלילה,
"אבל מה אעשה כשתיעלמי לי?
"אני אוהבת אותך לפנה"צ ואחה"צ גם.
"ואם את נמצאת איפה שאני חושבת שאת,
"אני מקווה שלא עם הג'ק פאר הזה."
את צוחקת!
את צוחקת.
"אני מקווה שלא עם הג'ק פאר הזה."
טוב. זו אחת העבודות הטובות שלך.
אני כל כך שמחה שאתם פה היום,
כי לא בא לי לעשות את זה בלעדיכם.
- כל הקופסאות האלה? - אלוהים.
- הנה. - טוב, רגע, רגע.
אוי, אלה קטעי העיתונות.
"מחקה את מרלין."
וואו.
מזיז.
אלוהים.
תראו את זה. זה כל כך מתוק.
להסתכל על סנטה קלאוס מחרפן אותי כאן.
זה כל כך מפחיד.
כל הילדים בגיל הזה שונאים את סנטה קלאוס.
- מה זה שעל הרגל שלך? - זו שמיכה.
על הרגל שלך?
לעזאזל.
מיקי רצה שאעשה את זה.
הוא מצא את זה בקופסה. זה הצליח.
והוא צילם את זה.
חזרתם להיות האחים הקטנים שלי.
בואו.
אלוהים.
זה גלובוס זהב.
איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד.
תחזיקו את זה, חבר'ה.
ג'יין מנספילד.
"פרס על הכרה בינלאומית יוצאת דופן, פוקס המאה ה-21."
משמעותי.
תוכלי לשים אותו עם שלך.
כן.
אם תיתנו לי, אשמח.
הרווחת אותו.
- קבלה ושינוע -
אלוהים.
הוא שלנו?
כן. יום הולדת שמח.
- פיטר הרמן, בעלי -
תודה.
אני לא מאמינה שעשיתם את זה.
במשך מרבית חיי התביישתי באימי.
אישה שלא היו לי כל זיכרונות ממנה.
אישה שאת קולה לא רציתי לשמוע.
אישה שהקריירה שלה דחפה אותי לעשות את זה באופן שונה.
אישה שקיבלה לא מעט החלטות בעייתיות
והשאירה לי אובדן וסודות.
אבל בגיל 60, ההרגשה שלי שונה.
אני רואה את עצמי בך בפעם הראשונה.
בחיוך שלך.
בצחוק שלך.
יש לי גם תחושות אימהיות חזקות כלפייך היום.
היית בת 16 כשנכנסת להיריון.
היית תינוקת כשהתחלת את הקריירה הזאת.
אני כל כך מבינה אותך.
אני מבינה כמה פגועה ודאי היית.
שחיפשת משהו שמעולם לא מצאת.
את בצרה כלשהי?
אבל היה לך כל כך הרבה בתוך תוכך.
אסתלק לפני שהיא תגיע.
וזאת מי שאני רואה עכשיו.
אני רואה אותך, ג'יין.
אימא שלי, ג'יין.
אני אוהבת אותך.
ואני מתגעגעת אלייך.
- לזכרם של הוריי האהובים -
- אנו חיים לאהוב אתכם יותר בכל יום -
כתוביות: עליזה פרידמן עבור TransPerfect Media