Sveiki. Atėjau Polos Sanders užsakymo.
Gerai.
PIRMYN, PELĖDOS!
Kaip gražiai.
PAIMT TORTĄ
FOLIJOS DURŲ UŽUOLAIDA
PAPUOŠIMAI
VIENKARTINĖS LĖKŠTĖS
BALIONAI
Taip.
IŠMOKTI ŠAUDYTI
DŽERĖS AUSINĖS
Liko dvylika procentų, Pola.
Ji vis dar važiuoja. Ką nori daryti?
O Dieve. Noriu persipjauti riešus picos peiliu.
Ką, po galais, reiškia „sumažintas glitimo kiekis“?
Jei daug glitimo nužudo, tai nuo mažesnio kiekio tik apanki?
Susikaupk. Ta moteris motelyje skambino žudikui, taip?
Jei kaip nors rastume jos telefoną, galbūt rastume jį.
Taip. Pamiršk tą kvailą picų vakarėlį.
Į kurį nepakvietei nė vieno iš mūsų, beje.
Jei būtum aštuonerių centro saugas, būtum pakviestas.
Ir tai ne…
Ne „kvailas vakarėlis“, o labai svarbus renginys,
nes reikia, kad jis pavyktų puikiai,
kad visi matytų, kokia esu nuostabi mama
ir kad Karlas neišsivežtų mano dukters į laukinį kraštą.
Vienuolika procentų.
Jūs abi keliate man žiaurų stresą.
Man net pilve burbuliuoja. Jaučiu.
Gal susiskaldom ir valdom?
Gerai. Puiki mintis.
Tu eini į smagų vakarėlį su vaikučiais,
o mes su Džere – sekti pavojingos pamišėlės.
- Labai sąžininga. Pala, šūdas, tobula. - Mes važiuojam.
Ačiū, labai ačiū.
Tai vienintelis siūlas, ir be jūsų aš…
Nuoširdžiai sakau, be jūsų nesugebėčiau.
Pasisaugokit.
- Paskubėk. - Man nepatinka spaudimas, aišku?
Terapeutė sakė, kad turiu lašelį prieštaraujančio nepaklusnumo sutrikimo.
Spaudimas verčia mane elgtis atvirkščiai.
Puiku. Tada jokiu būdu neskubėk, blemba.
Tai taip neveikia.
Taip, truputį veikia.
- Eime. - Puiku.
VIŠTIENOS GABALĖLIAI
SANISAIDO MOKYKLA
„SQUISHY FRUIT“ IŠ TIKRŲ VAISIŲ
TALENTŲ ŠOU
HEIZELĖ PO PAMOKŲ PAIMTI 14.30 VAL.
Atrodo, nieko nėr namie.
Internetinis vyrukas, kurio sąskaita apmokėtos statybinės medžiagos,
ilsisi morge, tad jo čia nebus.
Tavo sarkazmas gadina nuotaiką.
- Sugalvojai katinui vardą? - Nea, joks vardas nelimpa.
Gal Stela?
Niekinga.
O ką? Būtų nekas tik tada, jei grįžtų tavo buvusioji.
Atvėsk.
Tikrai? Pripratai prie to, jog šauki ją vardu vidurnaktį,
o ji neateina.
Pradėkime nuo viršaus. Tu pirma. Aš tikrai tave pridengsiu.
Vėl tas sarkazmas.
Din dilin, Niujorko policija.
Policija, atidarykit!
Čia lavonas.
Kambarys dešinėje.
- Tuščia. - Vonia.
Tuščia.
Kas per šūdas?
Verčiau pranešk.
- Vajetau! - Jis pabėgo iš kalėjimo.
- Taip. - Trauk balionus. Štai taip.
Buvau žiauriai alkana ir liūdna,
nes maisto skyriuj man nieko nenupirkai, mama.
- Visko nebūčiau panešusi. - Noriu sysiot.
Gerai.
- O Dieve. Mama! - Heizele.
Heizele!
Dukrele, kas nutiko? Ar viskas gerai?
O Dieve.
O Dieve. Kaip išgąsdinai.
Mama! Užmušei jį.
Tarakono neužmuši.
Jis greičiausiai dabar pas milijoną savo draugų,
ir jie visi planuoja užgrobti pasaulį. Viskas gerai.
Milijoną?
Jie gali užropoti klozetu į viršų?
Gerai.
Nuostabiai darbuojiesi, širdele.
Ačiū.
Gerai.
- Gerai. Labas. - Labas.
- Heizele. - Silve…
Atleisk. Žinau, per anksti.
Tau arba patiks, arba išsiskirsi su manim.
Pamaniau, gal reikia pagalbos.
Arba galiu tiesiog palikti Silviją,
jei čia mamų ir dukryčių vakarėlis,
be utėlėtų berniukų.
Ne. Esu paskiepyta prieštaringu skiepu nuo utėlių.
- Taigi, taip. Būtų puiku. - Gerai.
Užeik. Taip, aš žiauriai stresuoju.
Visų pirma, susipažinkime. Karlai, Malore, čia Frenkas Badkinsas.
Jis privatus detektyvas, dirbantis su jūsų byla.
- Sveiki. - Mes pasamdėm privatų detektyvą?
Taip. Mano idėja. Visi samdo PD.
- Visi samdo PD? - Taip.
Frenkas – puikus specialistas. Paklauskit mano buvusios žmonos.
Ji gavo pusę mano turto, kurį, kaip jai atrodė, aš turėjau.
Frenkai, ką išsiaiškinai?
Pastarosiomis dienomis sekiau Polą Sanders.
Stebėjau jos namus. Kol kas nieko ypatingo.
Nei narkotikų, nei alkoholizmo.
Ji dirba.
Apsipirkinėja. Treniruoja vaikų futbolo komandą.
- Eina miegot 23.00 val. - Ir viskas?
Jokių pokalbių su nepažįstamais? Ar keistų susidūrimų?
Aš dar nebaigiau.
Regis, ji turi draugą.
Šis vyras šiandien vienas buvo Polos bute.
Dar patyrinėsiu, kad būtų aiškiau.
Manau, tai rimta. Jis turi raktą.
- Kas per šūdas? - Ką?
- Ji tau minėjo apie draugą? - Ne, nieko neminėjo.
Sunku įžiūrėti, kaip jis atrodo.
Ji neturėtų dalinti raktų kažkokiems vyrams nuo tavo dukters namų.
- Ne. - Gera žinia yra ta,
- jog tai mums bus į naudą. - Mums į naudą?
Nesu baigęs teisės, bet juk tai – aiški pergalė.
Lyg būtų parašyta švieslentėje. Tai turėtų rodyti per ESPN.
Čia kaip pagrindinė komanda prieš atsarginę.
- Tai akivaizdu. - Gerai.
Absoliutus sutriuškinimas. Kaip mes galėtume nelaimėti, blemba?
Aš labai optimistiškai nusiteikęs dėl mūsų šansų.
Luktelėkite sekundėlę. Noriu susitelkti į kai ką.
Gerai.
- Kas tau? - Nieko. Nieko.
- Tu kaip ant adatų… - Aš stresuoju. Žinau.
…pastaruoju metu.
Yra…
Kas?
Nieko.
Gerai.
Padauginau kofeino.
Išgėriau du dvigubus espreso, keturgubą porciją.
Tu tam per senas. Nebedaryk taip.
Peržvelkime trumpai posėdžius, gerai?
Puiku, kad gavote Narleskį, bet nenoriu miegot ant laurų.
Noriu, kad viskas būtų nepriekaištinga.
Taigi, peržiūrėkime dokumentus, gerai?
Mokyklos tarybos laiškas.
Išrašai iš banko.
Man reikia jūsų banko išrašų, Karlai. Turite?
Reikia jūsų darbo pasiūlymo, gerai?
- Galėsite pateikti? - Taip.
Puiku. Ir dar suvesiu jus
su vaikų psichiatre. Ji fantastiška.
Tu, pasirodo, puikiai pjaustai.
Žinai, kartą dalyvavau „Chopped“ laidoje.
Ką? Rimtai?
Taip. Ne kaip dalyvis. Buvau žiūrovas.
Tai irgi melas.
Nesu matęs nė vienos „Chopped“ laidos. Meluoju.
Meluoji, norėdamas padaryti man įspūdį.
Ne. Tai patologija.
Žinai? Verčiau paimk aštrų peilį.
- Turi aštrų peilį? - Taip. Turiu „Früsthof“.
Aš irgi turėjau „Früsthof“.
- Taip? Netekai jo po skyrybų? - Taip.
Bet iškovojau „Nutribullet“.
Nors nė sykio juo nepasinaudojau.
Svarbiausia, kad ir ji juo nepasinaudojo.
Teisingai.
Nežinau, kur tas peilis.
Vakarėlis prasideda.
- Nebetrukdysiu. - Taip.
Atsiprašau už netvarką.
Nieko.
Iki, širdele!
Ačiū.
- Taip, žinoma. Taip… - Gerai.
- Gerai pašėlkite abi. - Taip!
- Sveiki, visi. - Labas!
Atsiprašysiu.
Gerai.
- Čia tau. - Ačiū.
Sėkmės!
- Labas. - Užsuko Styvas?
Taip.
Nupirkau per daug vyno.
Rodo, kad mes ant jos.
Abu taškai – kaip vienas taškas.
Kur ji?
Ten.
Taip.
Kur eini? Kas vyksta?
Po velnių. Gali lėčiau?
Kodėl? Liko tik trys procentai.
Jos išsikraus, ir nebeturėsim kito šanso.
Įkišk ranką ir atrakink.
- Pati atrakink. - Ne, tavo rankos beprotiškai ilgos.
Mano rankos normalios. Kaip normalaus vyro.
Esi milžinas, blemba, su nenormaliai ilgom rankom.
Taigi, kišk tuos savo baseino makaronus ir atrakink dureles. Nagi.
- Šūdas. - O Dieve.
Prakeiktas šunėkas.
Kas palieka šunį tokioje mašinoje?
Labas, princese.
Tikiuosi, ji nugrauš tau lūpas.
Gali paieškot telefono?
- Greičiau! - Ieškau.
Ne.
- Radai? - Bingo, po galais.
Gerai.
Nagi.
Gerai. Bėgam.
Pala. Mano ausinė.
Ne. Ji greit ateis. Aš, regis, užsikrėčiau pasiutlige.
Į pilvą teks suleisti toną vaistų, antraip iš burnos ims dribti putos.
VUDGLENO KORPUSAS
Matei? Balionas nuskrido.
Aš tuoj. Atnešiu raudono.
Fantastiškas sūrio ir padažo santykis.
Šaunuolė.
Vištiena, dešra ir saldainiukai. Tikrai apsivemsi.
Emile, mama sakė, kad tu, regis, vegetarė.
- Tu valgai peperoni picą. - Peperoni juk iš pipirų.
Dažnai pasitaikanti klaida.
Gal verčiau imk šitą?
- Ne! - Išsipylė.
Turi rankšluostį?
Viskas gerai. Žinok, man nepatinka šis kilimas.
Padarei man paslaugą. Geras.
Tragedija.
Liaukis. Pažiūrėk, kaip jiems linksma.
Aš galbūt truputį apsvaigusi, bet, manau, tau puikiai sekasi.
Jiems dar reikia pavalgyt. Pavojus dar nepraėjo.
Ką? Esi tikra šaunuolė.
Sveiki. Nesivaržykite.
„Skinkite rožės pumpurus, kol galit, laikas bėga greit.
Šiandieną gėlė šypsosi ir žydi, rytoj ji mirs.“
Gyvenimas trumpas. Visko būna.
Taip. Ačiū.
Jūs dar jauni. Suprasit.
Šaunu.
Vienintelis dalykas, atperkantis visą tą gyvenimo siaubą ir liūdesį,
yra mylimo žmogaus bučinys.
Taigi…
Pirmyn.
Bučiuokitės.
- Ką? - Bučiuokitės.
Juokauju.
Nepamirškite prisiskinti rožių pumpurų!
Šmujis.
Heizelė pamiršo.
Išgelbėjai mane nuo branduolinio holokausto
prieš užmiegant be Šmujo. Ačiū.
Gal nori picos?
Pati kepiau.
Negaliu pažadėti kokybės, bet skonių derinių –
didžiulė gausybė.
Aš nealkanas.
- Kas, po galais? - Kas, po galais, kas?
Ko čia nueini užpykęs?
Nežinau, gal dėl to, kad mane iškvietė į policiją.
Taip, panašu, kad įsipainiojai į kažkokio žigolo mirtį.
Tai gal todėl nueinu supykęs.
- Žigolo? - Atsiprašau. Nužudytas sekso darbuotojas,
ir tu į visa tai įsivėlusi. Geriau skamba?
Ne, neįsivėlusi. Girdi?
Tai tik nesusipratimas, ir, jei atvirai, tai ne tavo reikalas.
Klysti. Mano reikalas, nes mane apklausė.
Visų pirma klausinėjo apie Portlandą.
Tavo laimei, apklausė mane, o ne Malorę,
kuriai turėjau meluoti,
nes jei ji būtų sužinojusi, kad buvau iškviestas į policiją
ir ko jie manęs klausė,
nežinau, ką ji būtų padariusi.
Kaip sakiau, tai tiesiog… Greit praeis.
Tai didelis ir kvailas nesusipratimas.
Kvailas nesusipratimas.
Ar kvailas nesusipratimas yra tai, jog davei buto raktus
- savo naujam draugui? - Ką?
Man nesvarbu, ką tu darai, tikrai.
Bet jei dalini raktus nuo buto, kuriame nakvoja mano duktė,
aš privalau žinoti.
Aš tikrai nesuprantu, apie ką kalbi.
- Nemeluok… - Aš neturiu draugo.
Mačiau jo nuotraukas.
- Apie ką šneki? - Mes pasamdėme privatų detektyvą.
Ką tokį?
Nebūk naivi. Visi samdo PD.
Ir mačiau vyrą tavo namuose tada, kai tavęs ten nebuvo.
Mačiau, kaip jis sėdėjo ant sofos, knisosi tavo šaldytuve,
lyg gyventų ten.
Tai kas jis toks? Ar tarp jūsų rimta?
To negali būti, nes namie nieko nebuvo.
Mačiau nuotraukas. Jis ten buvo, Pola.
Po galais.
Kad ir ką darai, prašau, daryk geriau.
Mama!
- Mano širdies formos pica jau paruošta. - Gerai, puiku.
- Šmujis! - Pažiūrėk, kas atsirado…
Klausyk, gal tu šiąnakt pernakvok pas draugę.
- Taip! - Gerai?
Taip, puiku.
Mirtis nuo besiplečiančių putų. Smagu. Kas auka?
Aiškinamės.
Žinau, kad nenorite to girdėti,
bet manau, kad tai susiję su Torvoldo nužudymu.
Jums mokama už tai, kad lavonų mažėtų, o ne daugėtų, pagaunat?
Pala, rimtai?
Akademijoje turbūt ne taip supratome.
Iš kurio galo vis tik išlekia kulkos?
Jei norit šmaikštauti…
Jetau, Pytai, ne mes nužudėm šį žmogų.
Tai sugaukit tą, kuris nužudė. Gerai?
Ir liaukitės kvailioję.
Mums reikia išeinančio skambučio antradienio popietę.
Manau, su mygtukiniu telefonu būčiau žymiai laimingesnis.
Man reikia mygtukinio telefono. Skambučių ir žinučių man pakanka.
Uberis dar reikalingas. Ir žingsniamatis.
Taigi, skambučiai, žinutės, uberis, žingsniamatis. Daugiau nieko.
Žinojai, kad 10 000 žingsnių yra mitas?
Septintajame dešimtmetyje viena japonų įmonė reklamavo žingsniamatį,
ir japonų hieroglifas, reiškiantis 10 000 buvo panašus į einantį žmogų.
- Taigi, galima suvest galus, bet… - Radau.
Antradienis, 18.23 val. Prieš Polai iš ten pabėgant.
Tai žudiko telefono numeris.
- Arba žudikės. - Metų feministas.
- Pola sakė, vyras. - Taip.
Eina šikt. Negaliu patikėti.
Mes išaiškinome žudiko telefono numerį.
- O mes – nebloga komanda. - Taip, tikrai.
Nenoriu to sakyti, bet mums derėtų sumušti delnais.
- Ne. - Taip. Aš tai padarysiu.
- Aš iškelsiu delną. - Ne. Tu teisus.
Važiuojam.
Gerai, mes išeinam. Išeinam.
Gerai.
- Viso. - Saugiai grįžkite.
Mama. Prem mama leido man nakvoti pas jas.
- Puiku. Gerai. - Taip.
Nemiegosim iki pirmos nakties ir žiūrėsim „Saulėlydį“.
Jį žiūrėt galima tik nuo 13-ikos.
Mama, Heizelė važiuos pas mus.
Tavo pica buvo labai skani, mama.
- Tikrai? - Taip.
Skanesnė nei „Bellucci“.
Džine? Ar viskas gerai? O Dieve.
Patikrinau alergenų sąrašą, maniau…
Ne, tai mano kaltė.
Pamiršau įspėti apie ananasus.
Gal turi antihistamininių?
- Jie paprastai padeda. - Ne.
Bet čia pat gatvėje yra parduotuvė.
Netoli, ten parduoda vaistus.
- Mamyte, man niežti. - Paduosiu tau šaltą rankšluostį.
Gali tu nubėgti?
Ačiū labai. Išgelbėsi gyvybę, Pola.
Viskas užrakinta. Aš tiesiog noriu nusiskusti.
NUO ALERGIJOS
Padėkit!
Išvertė Egidija Namavičė