THE YOGURT SHOP MURDERS A APĂRUT ÎN AUGUST 2025, CA SERIE DIN PATRU PĂRŢI.
O LUNĂ MAI TÂRZIU, UNITATEA DE CAZURI NEREZOLVATE A POLIŢIEI DIN AUSTIN
A ANUNŢAT UN PROGRES MAJOR ÎN ACEST CAZ.
29 SEPTEMBRIE 2025
Da, a fost un coşmar prelungit pentru comunitatea din Austin,
mai ales pentru cei care au trăit cu acest lucru
atât de mult timp şi...
CONFERINŢĂ DE PRESĂ
Bună dimineaţa tuturor!
Vă mulţumesc tuturor celor prezenţi aici, în această dimineaţă.
La peste trei decenii de la crima oribilă ce a ucis patru adolescente
şi care a schimbat Austinul, inimile noastre nu s-au vindecat.
Sunt încă frânte pentru fetele preţioase pe care le-am pierdut.
Acum mai bine de un sfert de secol...
PRIMAR AUSTIN
...într-o situaţie asemănătoare cu cea de azi...
Am spus că Austin şi-a pierdut inocenţa în noaptea când acele fete
au devenit victime.
NU VOM UITA
Timpul a trecut.
Suntem oameni diferiţi şi un oraş diferit.
Deşi oroarea nu se schimbă şi durerea nu scade,
putem, în sfârşit, să răsuflăm...
o eliberare ce vine din cunoaştere.
Astăzi, în sfârşit, avem un răspuns.
CINE LE-A UCIS PE ACESTE FETE?
RECOMPENSĂ DE 100.000 USD PENTRU DATE CE DUC LA CONDAMNARE
NU VOM UITA
CRIMELE DE LA MAGAZINUL CU IAURTURI
Obişnuiam să stau cu copiii de pe strada asta
şi am încercat mereu să-mi amintesc care e casa.
Şi este o stradă pe partea dreaptă numită strada Sonora.
Cred că am trecut deja de ea.
Nu mai cunosc cartierul la fel de bine ca înainte.
SORA ELIZEI
Când detectivul m-a sunat vineri, eu doar...
În câteva minute, n-am mai putut auzi ce spunea.
Trebuie să mai aud asta de zece ori
înainte să ştiu destule încât să pun o întrebare.
Şi mintea mi-o ia la goană. Adică, au trecut doar trei-patru zile
de când am primit această nouă informaţie, aşa că ştiu că se va aşeza.
Dar acum mă simt... Da, cu siguranţă nu-mi simt corpul.
Credeam că e mereu mai jos.
Da, nu sunt sigură. Îmi amintesc un copac mare, dar...
acum sunt cam dezorientată.
Credeam că e o vază care ieşea în evidenţă. Bine.
Vrei să stai puţin singură?
Da, ar fi bine. Doar câteva minute. Putem pleca imediat.
Au condus tot drumul din Austin ca să ne spună.
Mă simt cam amorţită într-un fel.
E încă atât de nou pentru noi.
Pe scurt,
s-a trecut de la 30 de ani în care ne-am gândit la un lucru la...
„Nu, e cu totul altceva.”
Când ne-au explicat, m-am simţit rău,
căci trebuiseră deja să vorbească cu toţi ceilalţi părinţi.
Sunt mulţi oameni cărora trebuie să le repeţi povestea asta.
Se uita la noi şi a spus: „Am nişte veşti bune.”
Şi apoi a urmat o pauză lungă.
Nu voi uita niciodată asta. A spus...
„Ştiu cine v-a ucis fiica.”
DETECTIV DAN JACKSON UNITATEA CAZURI VECHI - POLIŢIA AUSTIN
Când am preluat cazul la începutul lui iunie 2022,
am vorbit despre probele fizice, cât de limitate erau.
LABORATORUL DPS
Printre puţinele lucruri găsite era acel tub de cartuş de .380 din sifon.
Fusese introdus în baza de date a ATF,
dar nu a existat nicio potrivire.
Urmele lăsate pe glonţ ne-au spus exact ce tip de armă era.
Am transmis asta în toată ţara.
Ştiam exact ce căutăm.
Sistemul se numeşte NIBIN,
Reţeaua Naţională Integrată de Informaţii Balistice.
E un fel de bază de date ADN,
dar în loc de ADN, sunt tuburile cartuşelor.
Modul în care arma ţine tubul
creează aceste mici indentări microscopice,
iar software-ul le poate compara
dacă aceeaşi armă a fost folosită în alte crime.
M-am gândit: „A trecut mult timp.
Presupun că datele sunt încă acolo,
dar hai să verific, poate putem face ceva acum.”
Din nu ştiu ce motiv,
ceva mi-a spus să cercetez pista asta.
Fusese încărcat de cel puţin două ori.
În '97, apoi în '07, şi nicio potrivire.
A trecut atâta timp,
software-ul de acum e la ani lumină faţă de cum era atunci.
Acum e ceva de genul 3D.
Pe 2 iulie, au scos proba de la dosar.
Iar după-amiază m-au sunat,
tocmai plecasem din oraş în vacanţă.
Stăteam pe plajă în Port Aransas,
şi m-au întrebat: „Stai jos?”
„Da, sunt pe plajă. Ce s-a întâmplat? Ar trebui să beau ceva înainte?”
„Da, ar fi bine să-ţi torni ceva. Avem o potrivire.”
AUSTIN, TEXAS
Cu o altă crimă nerezolvată din 1998 din Lexington, Kentucky.
Ea este Linda Rutledge, de 43 de ani.
POLIŢIA CERE INFORMAŢII
Poliţia spune că pe 7 noiembrie 1998,
Pompierii din Lexington au fost solicitaţi la un incendiu într-un magazin.
Când au ajuns, au găsit o femeie moartă în spatele magazinului, confirmată apoi...
MEDIC LEGIST FAYETTE
...ca Linda Rutledge.
Când au găsit corpul Lindei pe Malabu Drive nr. 121...
INVESTIGAREA LOCULUI CRIMEI
...au găsit alte răni decât arsuri.
UCISĂ CU O ARMĂ
Verificăm totul la orice incendiu.
POLIŢIA LEXINGTON
Ori de câte ori găsim un corp unde natura decesului e suspectă.
Moartea dnei Rutledge a fost declarată omucidere.
VICTIMĂ LINDA RUTLEDGE
Niciun suspect sau suspecţi nu au fost găsiţi vreodată.
Femeia aceasta a fost ucisă într-un spaţiu comercial,
în magazinul de aparate auditive al părinţilor ei.
APARATE AUDITIVE NIXON
Mergea la magazin după program ca să se schimbe.
Fusese barmaniţă, urma să se schimbe şi să iasă cu prietenii.
S-a oprit acolo şi n-a mai ajuns la bar.
Mai târziu în acea noapte sau dimineaţa, cineva trecea pe acolo şi a văzut focul.
La fel ca la magazinul de iaurt, pompierii au stins incendiul
şi i-au găsit cadavrul... în spate. Fusese împuşcată în cap cu un .380.
La fel ca la magazinul de iaurt, fusese agresată sexual.
Uşa din faţă era încuiată pe interior.
Evident, probabil a ieşit pe uşa din spate
şi, dacă te uiţi în spatele acelui magazin,
arată exact ca la magazinul de iaurt. E ca o alee.
Probabil majoritatea arată la fel.
M-am întors din vacanţă şi m-am văzut cu poliţia din Lexington.
Am încercat să găsim vreo legătură.
Tubul lor fusese introdus în sistem abia în 2024, deci acum un an.
La sfârşitul săptămânii, nu aveam nicio altă legătură.
Lexingtonul nu era pe radarul nostru pentru cazul nostru,
iar ei nu aveau nicio legătură cu Texasul.
Aceeaşi armă, şapte ani mai târziu, mod de operare similar.
Am colaborat la o strategie de testare.
Un lucru pe care-l aveau era un kit de agresiune sexuală.
Deci nu avem un profil ADN destul de bun pentru CODIS.
CODIS, Sistemul Combinat de Indici ADN,
este o bază de date naţională gestionată de FBI.
CODIS SISTEM COMBINAT DE INDICI ADN
Programul CODIS a avut multe reuşite de când a început.
Pe măsură ce baza de date creşte...
COLECTARE ADN INFRACTORI
...cresc şi crimele rezolvate.
Trebuie să ai o anumită cantitate. Trebuie să fie de o anumită calitate.
Trebuie să ai un profil CODIS complet pentru a fi încărcat.
Profilurile parţiale sau degradate ar da rezultate fals pozitive.
PROFIL CODIS MARKERI PE MAI MULŢI CROMOZOMI
Am spus: „Păi, nu avem un profil CODIS. Avem doar Y-STR-ul nostru.”
Y-STR MARKERI CROMOZOM Y
„Voi aveţi un Y-STR?”
Şi au zis: „N-au unul pentru acest caz.”
Acuzarea a cerut o amânare pentru a analiza probe ADN recente.
Un profil Y-STR nu se potriveşte cu niciunul dintre inculpaţi.
Aţi putea căuta în tot CODIS-ul?
Aţi făcut asta şi o veţi face în viitor?
Nu există o bază de date pentru acest tip special de profil.
Acesta este un profil doar pentru Y. Şi nu există o bază de date pentru el.
Profilul Y-STR este ADN-ul cromozomului masculin căutat.
Nu există o bază de date care poate fi accesată.
Nu poţi doar să-l încarci şi să cauţi continuu...
deoarece natura unui profil „Y” este că acestea nu sunt unice pentru un om.
Aşa că ai obţine potriviri care nu au legătură cu cazul tău.
Ceea ce poţi face e o căutare manuală.
Iau profilul pe care îl am, mă aşez la birou
şi îl compar cu alte profiluri „Y” din alte cazuri din stat.
PROFIL NECUNOSCUT REZULTATE Y-STR
Deci dacă tipul e din Kentucky,
poţi vedea dacă se potriveşte cu un infractor cunoscut de acolo.
Atunci am zis: „De ce nu facem asta pentru toată ţara?”
Nu toate laboratoarele colectează „Y”, dar tot mai multe încep să o facă.
Am întrebat peste tot în ţară
şi nimeni nu a găsit nimic, cu excepţia Carolinei de Sud.
Au găsit o potrivire. Avem 27 din 27 de markeri.
Un profil „Y” dintr-un caz de agresiune sexuală şi omor
din Greenville, Carolina de Sud, din 1990.
POLIŢIA RAPORT SUPLIMENTAR
CRIMĂ
CONDUITĂ SEXUALĂ CRIMINALĂ
PROFIL Y-STR GREENVILLE
Au spus că vor să îl revizuiască.
Trebuie să facem verificări, să fim siguri că l-am introdus corect,
pentru că... ştii cum e, eroarea umană.
Probabil că am fost primii care au întrebat vreodată.
Nu mai primiseră nicio cerere înainte.
Trebuiau să fie siguri că e un suspect de crimă înainte de a da alte informaţii.
Am zis: „Nicio problemă.”
Aşa că au fost două săptămâni de aşteptare grea.
AUSTIN, TEXAS CAZURI VECHI ŞI DISPĂRUŢI
Când am vorbit cu detectivul de acolo, nu ştia nimic despre cazul nostru.
Şi am spus ceva despre: „Păi, cvadrupla noastră...”
Şi el a zis: „Cvadruplă? Cum adică?”
„Poţi să cauţi pe net.”
Am zis: „Chiar se difuzează un documentar acum.”
Pentru că era chiar atunci... cred că... apăruse episodul trei.
„Dacă vrei să fii la curent,
e un documentar foarte bun pe HBO. Eu apar în episodul patru.”
Apoi el a zis: „Să te întreb ceva.
Victimele tale au fost legate cu hainele lor?”
Am zis: „Da.” Iar el: „Da, şi ale noastre.”
Au folosit nişte dresuri, cred.
Atunci mi-am zis: „Gata, am dat de ceva aici.”
Mi-au trimis un raport în care scria...
PROFILUL SE POTRIVEŞTE
„...Are sigur legătură cu Greenville, agresiune sexuală şi omor.
Iată numărul cazului şi data.”
05.04.1990
Am căutat data şi „Greenville, Carolina de Sud”,
şi desigur, această crimă apare pe Google.
O femeie a fost găsită ucisă în comitatul Greenville.
E Jenny Zitricki, sugrumată şi violată în propriul apartament.
Găsită moartă în cadă, cu apa curgând.
Un violator şi ucigaş în serie violent.
PE URMELE UNUI UCIGAŞ ÎN SERIE
Legat de căutarea manuală, nu doar că nimeni nu întrebase înainte,
dar a dus la un ucigaş în serie.
PE URMA CRIMINALULUI
Mulţi anchetatori investighează dacă el ar putea fi legat de alte cazuri.
Din nou, trebuie să înţelegeţi
că mii de bărbaţi pot avea acest profil „Y” identic.
Deci, pentru cazul nostru, nu putem spune că el a făcut-o.
Dar am început să cercetez. Am luat legătura...
POLIŢIA RUTIERĂ MISSOURI
...cu Missouri, care a lucrat la un caz conex,
o dublă crimă din martie '98, dacă nu mă înşel,
un dublu omor în New Madrid.
OMOR ÎN COMITATUL NEW MADRID
Se pronunţă Mah-drid? Zic mereu greşit.
Sherry şi Megan Scherer, mamă şi fiică.
Soţul şi fiul tocmai plecaseră în oraş cu treabă,
şi s-au întors după 30-40 de minute.
Nu ştim cum a intrat, pentru că... le-a ucis pe amândouă.
Şi a agresat-o sexual pe Megan, care avea 12 ani.
La două ore după acea dublă crimă,
are o tentativă de pătrundere în Dyersburg, Tennessee,
care e la doar vreo 65 km. Acelaşi tip.
Încearcă să intre cu forţa în casa unei femei.
Ea reuşeşte să-l ţină afară,
dar el trage prin uşă şi o împuşcă în braţ.
Aceeaşi armă folosită la crimele Scherer din Missouri.
El zice: „Am tot dosarul despre acest individ.
Am adunat totul fiindcă ştiam că într-o zi va suna cineva.”
E greu să-ţi faci speranţe în cazul ăsta,
pentru că au fost atâtea dezamăgiri la fiecare pas.
Crezi că acest caz o va lua într-o anumită direcţie
şi mergi pe acea pistă şi ajungi departe de unde ai plecat.
Aşa că trebuie să faci un pas în spate, să priveşti totul obiectiv.
E mult să le ceri oamenilor să mai fie interesaţi
de un caz vechi de 34 de ani.
Am un prieten, unul dintre primii sunaţi în dimineaţa de după crime.
MAMA LUI JENNIFER ŞI SARAH
Ea şi prietena ei merg la magazin la aproape fiecare aniversare de atunci.
De 34 de ani, ele sunt acolo. Eu am încetat să mai merg de ani de zile.
„E prea mult pentru mine. Cred că sunteţi nebune.”
Dar, oricum, ele fac asta.
Şi a spus că anul acesta a fost o mulţime mare, mai mare decât de obicei.
ÎN AMINTIREA LUI AMY, SARAH, JENNIFFER ŞI ELIZA
Şi apreciez enorm asta.
Nu vreau să creadă cineva că nu apreciez.
Face parte din vindecarea mea, datorită iubirii pe care mi-au oferit-o.
Dar nu e vorba doar de noi. Comunitatea are nevoie de vindecare.
Trebuie să depăşească acel moment.
În '91, eram la facultate şi aveam nevoie de nişte bani,
aşa că am contactat un prieten pentru nişte lucrări de reabilitare.
Cu asta se ocupa compania.
M-a sunat pe 7 decembrie...
ASISTENT SOCIAL
...şi m-a rugat să ne întâlnim aici, la locul...
magazinului de iaurt.
Şi mi-a explicat că urma să supravegheze
recuperarea bunurilor de aici,
precum şi golirea magazinului,
ceea ce includea smulgerea tuturor panourilor de gips-carton
şi devalizarea completă a magazinului.
Având o legătură cu câteva dintre fete
şi un sentiment de conexiune cu cartierul...
am decis că pot să fac asta.
Şi un lucru pe care l-am impus celor care lucrau acolo a fost
că nu se vor face glume,
nu se va folosi limbaj vulgar.
E destul zgomot de la demolarea locului.
Nu e nevoie să mai adăugăm şi noi.
Şi a fost o muncă grea, pentru că nu era doar un magazin care arsese,
ci un loc al unei morţi tragice...
ceea ce a făcut ca munca să fie lentă în unele privinţe şi...
ne-a îndemnat să facem acea activitate cu mult respect.
Şi e o conexiune cu acest loc pe care nu o anticipasem...
dar pe care mi-am asumat-o.
În cele din urmă, nu cu reticenţă,
aproape că am simţit că e ceva ce trebuie făcut din onoare.
Să nu fie doar o echipă...
de demolare oarecare ce vine să facă treaba fără nicio consideraţie,
ci să fie făcută, repet, cu respect.
Şi...
a fost o experienţă foarte profundă. Regretabilă, dar profundă.
NU POT SĂ CRED CĂ-I IAURT!
Aşadar, o să mă întorc puţin în timp să explic cum este identificat acest tip.
Prin anii '90, era mereu pe drumuri.
Nu este în CODIS, pentru că infracţiunile lui au fost
pe vremea când nu se colecta ADN.
UCIGAŞ ÎN SERIE
Aşa că umblă liber, comiţând agresiuni sexuale şi crime,
şi este un infractor necunoscut.
La mijlocul anilor 2000, agenţiile încep să introducă crimele vechi în CODIS
şi fac legătura
cu un criminal şi violator prolific, necunoscut, dar tot nu ştiu cine e.
CODIS CROMOZOMI
Deci avem acest caz din 1990 în Carolina de Sud,
care se potriveşte cu dubla din Missouri, legată prin balistică de Tennessee.
Iar apoi, în '97, Memphis, acel ADN ajunge în CODIS.
În cazul din Memphis, el forţează intrarea într-o casă.
Sunt patru femei.
Femeile tocmai ajunseseră acasă. Tocmai intraseră pe uşă.
Deci el a văzut o oportunitate.
Poliţia spune că bărbatul a bătut la o uşă
unde erau patru femei şi un bebeluş de nouă luni.
A cerut ajutor pentru a găsi poşeta soţiei sale,
a folosit un pistol ca să intre cu forţa, apoi a tăiat liniile telefonice.
Reuşeşte să le lege pe toate patru... singur.
Acesta a fost un element cheie în atacul violatorului.
A folosit bandă adezivă ca să lege persoanele din casă,
apoi a violat cea mai tânără victimă, o fată de 14 ani.
Dar au supravieţuit, nu?
Toate. Le-a lăsat în viaţă. Nu... nu ştiu de ce.
S-a publicat un portret robot.
Dar gândeşte-te... suntem în anii '90.
Nu există date de la turnurile de telefonie.
Nu-s camere de supraveghere, nici cititoare de plăcuţe.
Nu există acoperire non-stop pe reţelele sociale aşa cum este acum.
Dacă era uşor, aceste cazuri erau rezolvate.
Dar între 2006 şi 2017, au rămas nerezolvate.
19.05.1998
Acesta este jurnalul real al lui Jenny Zitricki.
Nume, locuri, multe dintre lucrurile pe care le făcea.
Până când se termină chiar aici, pe data de 4. Atunci a fost ucisă.
Şi cine ştie dacă vreunul dintre numele din acest jurnal
a avut vreo legătură cu asta.
Aceasta este oglinda care atârna deasupra comodei lui Jenny.
Ucigaşul a lăsat un mesaj pe ea: „Nu te pune cu familia mea.”
- A fost un mesaj personal pentru ea. - Crezi că-i cineva pe care-l cunoştea.
Şi spui: „Rămâneţi deschişi, ar putea fi o pistă falsă.
- Induce poliţia în eroare.” - Da.
Şi iată, în 2018, suntem chiar la începutul...
FORMULAR COMPARAŢIE ADN
- ...genealogiei. - Un ucigaş în serie depistat...
DETECTIVUL ADN
TEHNOLOGIE NOUĂ CAZ VECHI
...prin genealogie.
Cazul „Golden State Killer” s-a rezolvat aşa cu un an înainte.
Deci este ceva nou-nouţ.
Anchetatorii au folosit date ADN publice pentru a depista...
SUSPECT ÎN INSTANŢĂ
...suspectul Golden State.
CRIMELE GOLDEN STATE
Cu ADN-ul de la scene de zeci de ani, trimis pe un site de genealogie public
numit GEDmatch.
Presupus responsabil pentru 12 crime, 50 de violuri
şi peste 100 de spargeri în California.
Cei din Missouri, Tennessee şi Carolina de Sud
au spus: „Avem destul ADN, poate putem face şi noi asta.”
- Şi au contactat Parabon Labs. - Deci voi construi...
GENEALOGIST GENETIC ŞEF
...aceşti arbori până la străbunici.
Cu un profil genealogic...
POTRIVIRE VĂR DE GRADUL I
...se găsesc rude îndepărtate.
Şi atunci începi să construieşti acei arbori genealogici
şi să vezi unde converg aceştia.
Iar acela este potenţialul tău suspect.
„GOLDEN STATE KILLER DEPISTAT PRIN GEDMATCH
A fost un început pentru tot.
Asta a fost ceea ce a deschis... uşa pentru restul acestor cazuri în 2018.
GENEVIEVE ZITRICKI UCISĂ
ÎN GREENVILLE, 1990.
În loc de o potrivire exactă, aşa cum caută în CODIS,
noi căutăm rude.
Şi, de obicei, sunt rude foarte îndepărtate.
REZULTATUL CĂUTARE
Potriviri parţiale.
Aceştia sunt potenţialii contribuitori ai acestui ADN.
Când am cercetat una dintre aceste potenţiale potriviri...
FEMEIE ÎMPUŞCATĂ FUGE
...am găsit acest articol.
Tipul acesta a fost condamnat pentru tentativă de omor şi viol
în 1985, în Florida.
Mi-a sărit imediat în ochi. Aşa că am săpat mai adânc.
Am găsit pagina de Facebook a fiicei sale.
Am văzut un bărbat în poză care semăna atât de mult cu acele schiţe.
NOTĂ: OCHELARI CU RAMĂ METALICĂ ŞI ŞAPCĂ
Şi nu doar că semăna cu el,
dar am crezut că are aceeaşi şapcă şi aceiaşi ochelari.
Deci acesta este un candidat bun datorită istoricului său.
FEMEIE ÎMPUŞCATĂ SCAPĂ
Condamnat la 12 ani...
24 NOIEMBRIE 1985
...dar eliberat condiţionat în '89, liber în '90.
15 IAN 1999 NECROLOG
Dar era decedat.
40 DE ANI, DIN PARAGOULD
Şi a fost înmormântat în Arkansas.
Aşa că au obţinut un ordin judecătoresc şi l-au deshumat...
l-au introdus în CODIS,
şi a fost o potrivire perfectă pentru toate acele crime
despre care am vorbit.
CAZ VECHI REZOLVAT
- Violator... - ...a agresat o fată.
Robert Eugene Brashers.
Profilul ADN necunoscut colectat de pe corpul lui Jenny şi de la celelalte
aparţinea subiectului decedat,
confirmat acum a fi Robert Eugene Brashers,
un bărbat de 40 de ani din Paragould, Arkansas.
Toate aceste cazuri au fost rezolvate în 2018.
Acum, pentru cazul nostru,
primesc aceste informaţii de la aceşti tipi,
şi îmi zic: „Ăsta e probabil omul nostru.”
Adică, Robert Brashers avea acelaşi Y-STR, 27 din 27,
cu aceeaşi marcă şi model de pistol ca în Kentucky.
E un ucigaş în serie, cu un mod de operare similar cu magazinul de iaurt.
Ceva de genul: „În regulă, e omul nostru, dar nu suntem siguri sută la sută.”
Ce se întâmplă dacă mai mult de atât nu se poate obţine? Cum aş construi...
Până la urmă, rămâne tot un caz bazat pe dovezi circumstanţiale.
Trebuie să ne asigurăm că suntem siguri sută la sută.
Cineva a ajuns la condamnarea la moarte
şi, practic, răsturnăm 34 de ani de muncă...
dar avem destule dovezi pentru a trage concluzia?
PRIMĂRIA AUSTIN
Aş dori să-l prezint...
29 SEPTEMBRIE 2025
...pe det. Jackson, anchetatorul principal.
Bună dimineaţa tuturor! Numele meu este Daniel Jackson.
Sunt detectivul principal şi mă ocup...
NOUTATE ÎN CAZUL CRIMELOR
...de acest caz din 2022.
Aşadar, vă voi prezenta pe scurt cum am ajuns unde suntem astăzi.
Voi începe cu o scurtă prezentare a istoricului cazului
şi vă voi duce înapoi pe 6 decembrie 1991.
După cum puteţi vedea, pare a fi
un spaţiu comercial dintr-un mall, undeva în centrul Americii.
Clienţii se aflau acolo, în faţă.
Iar în spate este locul unde a fost pus focul
şi unde au fost descoperite cadavrele fetelor.
Sarah, Eliza şi Jennifer erau împreună,
iar Amy era ceva mai aproape de partea din faţă.
Existau dovezi de agresiune sexuală. Toate fuseseră împuşcate în cap
cu un pistol de calibrul .22. Iar Amy a fost împuşcată şi cu un .380.
Raportul balistic original spunea că, după toate probabilităţile,
arma folosită a fost un model Backup de marca AMT, calibrul .380.
Este un AMT semi-automat .380, iar modelul este Backup.
A existat o mărturisire din partea unui minor numit Maurice Pierce.
La opt zile după crime,
Pierce se afla la Northcross Mall cu prietenul său pe nume Forrest Welburn.
Avea asupra lui un pistol de .22 la betelia pantalonilor.
A fost arestat şi dus la biroul de omucideri,
unde a fost interogat de detectivul Hector Polanco.
Deci Forest ţi-a spus că le-au dat foc?
Da.
În 1999, Pierce, Forrest Welborn, Robert Springsteen şi Michael Scott
au fost interogaţi iar.
Au reuşit să obţină mărturisiri de la Robert Springsteen şi Michael Scott.
Cred că am omorât pe cineva.
Şi eu cred că ai făcut-o.
Scott a primit închisoare pe viaţă,
iar Robert Springsteen a primit pedeapsa cu moartea.
În timp ce ei îşi apelau condamnarea, apare un caz la Curtea Supremă.
CONDAMNARE ANULATĂ
S-a permis un nou proces pentru Springsteen şi Scott.
Fără comentarii acum, vă rog.
Până atunci, apăruse o nouă tehnologie ADN numită testare Y-STR.
Toţi cei patru suspecţi iniţiali au fost excluşi pe baza acestui profil.
- Bine aţi venit acasă! - Acuzaţiile au fost retrase.
Apoi, în următorii câţiva ani,
au fost recoltate sute de probe de referinţă.
De la agenţi, familie, prieteni sau cunoscuţi.
Cred că am testat vreo trei sau patru sute de persoane
în acest caz, de-a lungul anilor.
Recent, am contactat toate laboratoarele din ţară
care fac tipizare Y-STR,
şi i-am întrebat dacă pot verifica manual profilul nostru necunoscut.
Am găsit o potrivire.
Agresiune sexuală şi crimă din '90, din Greenville, Carolina de Sud.
Acesta era profilul pe care îl aveau: „Robert Eugene Brashers.”
PROFIL Y-STR „NECUNOSCUT” ASOCIAT CU: ROBERT EUGENE BRASHERS
13.03.1958 - 19.01.1999
Profilul său a fost identificat în următoarele trei locuri.
În kiturile de agresiune sexuală ale acelor fete.
PROFILUL LUI BRASHERS A FOST GĂSIT ÎN:
3 PROBE DIN CAZUL MAGAZINULUI DE IAURT
E greu să fii sigur sută la sută doar pe baza cromozomului Y.
Aşa că încercăm să trecem de la bănuiala că este el la siguranţa că este el.
Îl verificăm pe Brashers,
să vedem ce făcea la acea vreme şi unde se afla.
Opt decembrie 1991, la nici 48 de ore după crima de la magazin,
Brashers este oprit la un punct de control al Poliţiei de Frontieră,
mergând spre vest pe I-10, între El Paso şi Las Cruces.
A fost o oprire de rutină, cum se întâmplă de obicei,
însă agentul vamal şi-a dat seama că ceva e în neregulă.
Nu i-a plăcut cum răspundea...
PĂREA NERVOS, AGITAT
...i-a verificat numărul de înmatriculare. Maşina era furată din Georgia.
Fusese furată pe 29 noiembrie.
În timpul acelei interacţiuni, avea cu el şi un pistol calibrul .380.
Acel pistol era un model AMT Backup.
Aceeaşi marcă şi model identificate balistic
ca arma folosită la magazinul de iaurt.
Deci părăsea Texasul spre vest cu un AMT .380 model Backup,
la 48 de ore de la crime.
Aşadar, am dus noi probe la DNA Labs International.
Aceste obiecte mai fuseseră testate în anii precedenţi.
Fuseseră conservate.
„Poate într-o zi vom putea să facem ceva cu ele,
dar nu putem azi, pentru că am risipi ADN-ul.”
Nu credeam că vom putea obţine vreodată destul ADN pentru baza de date CODIS.
Dar nu aveam neapărat nevoie de o căutare în baza de date.
Aveam nevoie de suficient pentru o comparaţie.
Mai exact, de suficienţi markeri STR pentru o comparaţie directă
între locul crimei şi Robert Brashers.
Asta era ultima noastră şansă.
Am riscat totul pe o singură carte. Urma să fie ultima noastră încercare.
Dar credeam că tehnologia şi circumstanţele ne vor da dreptate
şi că vom găsi răspunsul.
CATARAMĂ CUREA AMY, UNGHII, HAINE.
Unul dintre lucrurile retestate au fost fragmentele de unghii ale lui Amy,
recoltate la autopsie.
Au reuşit să extragă o cantitate mare de ADN de pe unghiile lui Amy,
iar în urma comparaţiei cu Brashers, probele s-au potrivit.
Probabilitatea este de 2,5 milioane la unu ca ADN-ul de sub unghiile lui Amy
să fie al lui Robert Brashers şi nu al unei alte persoane.
Acum, nu există nicio probă fizică
ce îi leagă pe Springsteen, Scott, Pierce sau Welborn
de scena crimei de la magazin.
Şi nicio dovadă care să îi conecteze pe suspecţi
cu Robert Eugene Brashers.
Victimele care au supravieţuit atacurilor lui Brashers
au declarat mereu că acesta acţiona singur.
Nu se ştie să fi avut vreodată un complice.
Vreau să reiterez că reuşita se datorează tehnologiei, muncii depuse de poliţie,
cooperării între agenţii şi momentului oportun.
Este ceva ce nu s-ar fi putut întâmpla înainte de 2025.
Îmi pare rău că a durat 34 de ani să ajungem aici,
dar am reuşit în cele din urmă şi...
Ultimele clipe ale lui Amy pe acest pământ ne-au ajutat să rezolvăm cazul.
Totul se datorează faptului că s-a luptat.
Vă mulţumesc.
Am reuşit să aflăm de ce se afla Brashers aici, în Austin?
Nu, nu ştim de ce era în Austin. Nu am găsit nicio legătură.
Încă mai căutăm răspunsul.
Cum s-au schimbat tehnicile şi tehnologia de atunci,
ca să nu mai ajungem într-o situaţie
în care patru oameni sunt acuzaţi pe nedrept la început,
ca apoi să descoperim adevăratul suspect după zeci de ani?
Niciun caz nu va mai fi închis...
ŞEFA POLIŢIEI, APD
...doar pe baza mărturiilor. Avem nevoie de alte probe.
Acest aspect s-a schimbat, lucrurile s-au schimbat de atunci.
Eu am abordat situaţia astfel: „Nu voi ţine cont de mărturisiri.”
Nu le-am ascultat niciodată. Nu am citit niciodată transcrierile lor.
Şi prima dată când am auzit înregistrări din timpul mărturisirilor
a fost în documentarul HBO.
Pentru că punctul meu de vedere este: nu ştiu, dar merg unde mă conduc probele.
Este probabil să existe şi alte cazuri similare în Texas?
A fost deja în...
CORESPONDENT, 48 HOURS
...Carolina de Sud, Tennessee, Missouri. E probabil? Căutaţi informaţii?
Aş spune că este probabil să existe şi alte victime.
Având în vedere ce ştim despre el, când nu era închis, comitea crime atroce.
Săptămâna trecută ştiam de trei crime. Săptămâna aceasta ştim de opt.
Probabil că sunt nouă sau zece şi vom lucra la asta.
Credeţi că s-a făcut dreptate sau că mai este de lucru?
AUSTIN FONDAT ÎN 1839
Noile analize arată că tubul de cartuş .380 găsit la locul crimei
este o parte importantă a acestei reuşite. Se leagă de arma pe care Brashers o avea
după o urmărire cu autorităţile lângă El Paso.
Nu există nicio probă ADN care să îi lege pe suspecţii iniţiali de acele crime.
Vă simţiţi destul de bine că aţi îmbrăcat din nou acea cămaşă.
ANCHETATOR, 1991-1994
Da. Nu am reuşit să o scot în '99.
- Am auzit ce voiam să aud. - Chiar aşa?
Da, că...
ultimii patru nu au fost implicaţi.
Nu e vorba de mărturisiri, ci de probe.
Dar am trăit să văd ziua asta.
Suntem atât de fericiţi că ce am făcut acolo...
v-a adus nişte răspunsuri.
Ce obţinem este...
POLIŢIA RUTIERĂ MISSOURI
...ca atunci când ne-am rezolvat cazurile, echipa care s-a format atunci,
iar Poliţia din Austin face parte din ea. Aşa că, data viitoare când apare un caz,
şi cred că va mai fi...
- Sigur. - În ordine.
Iar această echipă va merge mai departe şi îi va ajuta pe acei oameni.
Deci continuăm să prindem avânt.
E un sentiment ciudat. E o anumită tristeţe.
AVOCATUL LUI MICHAEL SCOTT
Pierderea nu dispare niciodată pentru acele familii.
Trebuie, de asemenea, să analizăm
cum poate apărea un eşec investigativ atât de oribil?
Aceste familii au suferit din cauza asta.
Celălalt gând al meu este că avem, de fapt, opt victime aici.
Sunt opt victime şi încă una dintre ele şi-a pierdut viaţa.
Maurice Pierce.
Ştiţi, sper doar să vină o zi în care să fie o altă conferinţă de presă
când vor pune pozele acelor patru băieţi
şi vor explica felul în care îi vor despăgubi.
Nu prea mai sunt multe care să fie la fel ca în 1991.
Dumnezeule, mai multe apartamente.
Totul s-a schimbat.
Ei bine, simt că...
noi, toţi cei prezenţi la scena iniţială a crimei şi...
eforturile noastre au fost validate.
Nu am procesat scena conform standardelor din 2000 sau 2010.
Am procesat-o la standardele din 1991 şi am mers chiar dincolo de ele.
Am făcut tot ce am putut mai bine pe baza a ceea ce aveam atunci.
Se pare că, poate, am fi putut rezolva cazul
dacă Poliţia de Frontieră ar fi citit mesajul telegrafic pe care l-am trimis.
Am spus că suntem în căutarea unui .22 şi a unui AMT .380 Backup.
Dar pur şi simplu n-a fost să fie, bănuiesc.
ROBERT EUGENE BRASHERS 13.03.1958 - 19.01.1999
Am amuţit.
A fost şocant.
Un criminal în serie, pe bune?
A fost...
TATĂL LUI AMY
...a fost totuşi puţin greu de realizat. Răul pur.
TE-AM FĂCUT SĂ TE UIŢI.
A mers acolo. Nu era interesat de bani.
Nu era sub influenţa drogurilor. Nu era sub influenţa alcoolului.
Era, mai mult sau mai puţin, în deplinătatea facultăţilor mintale şi...
pur şi simplu îi plăcea să ucidă.
Înţelegeam un jaf care merge prost, probabil...
MAMA LUI AMY
...ceva de genul acesta,
dar ca să intre cineva cu acea mentalitate este greu de acceptat pentru mine...
că avem astfel de oameni printre noi.
PROIECTUL „INNOCENCE” DIN TEXAS
Pe 19 februarie, judecătorul a stabilit o audiere.
Vom depune o moţiune la care se va alătura şi statul
pentru a declara...
VĂDUVA LUI MAURICE PIERCE
...că acesta este de fapt nevinovat şi că este exonerat,
iar judecătorul va declara oficial asta şi va semna un ordin în acest sens.
DIRECTOR EXECUTIV PROIECTUL „INNOCENCE” DIN TEXAS
Vom susţine asta cu dovezi,
clarificând asta public pentru dosar...
FIICA LUI MAURICE PIERCE
...că sunt nevinovaţi
şi că acesta este adevărul nu doar dincolo de orice îndoială rezonabilă,
ci cu o certitudine morală.
Mi-aş dori ca la această audiere să se discute şi despre ce a mers prost.
Când un avion se prăbuşeşte,
FFA intervine şi face o investigaţie amănunţită.
Şi cred că acest caz este analog cu asta.
Acest scenariu oribil, tragic
a fost ca un accident de avion îngrozitor.
Există o nedreptate uriaşă aici care trebuie corectată.
Ne-am cunoscut la şcoala Lamar. Aveam 13 şi 14 ani.
Am fost împreună, practic, de atunci.
Am avut-o de tineri.
Ne-am căsătorit când aveam 21 şi 22 de ani.
La scurt timp după aceea, s-a întâmplat totul.
Eu aveam 23 de ani, iar el 24, când a fost ridicat.
4 SUSPECŢI ARESTAŢI
Era 6 octombrie 1999. Erau cei de la SWAT acolo.
Eram în cămaşă de noapte când am ieşit, pentru că auzisem toată agitaţia.
După aproape opt ani, poliţia a arestat patru suspecţi.
Nu părea real.
Chiar crezi că, dacă nu există dovezi,
asta nu se poate întâmpla.
- Soţia lui Pierce nu comentează. - Şi soţul dv.?
- Fără comentarii. - Despre soţul dv.?
- Investigaţia lor s-a încheiat... - Am trimis-o la şcoală.
M-a sunat directorul ei pentru că apăruse presa
la şcoala ei, la şcoala primară.
Atunci am ştiut că nu mai trebuie să o trimit la şcoală.
Şi apoi totul s-a schimbat. Trebuia să fiu liberă pentru tribunal.
Nu prea mai puteam să lucrez.
Sperăm că putem, în sfârşit, începe...
Sunt convinsă că el a crezut că va merge acolo,
iar ei îi vor da drumul.
Că nu va petrece trei ani şi jumătate în închisoare,
aşteptând procesul.
L-au ţinut la izolare timp de doi ani.
Avea dreptul la o oră pe zi afară şi atunci era momentul când mă suna.
Nu vedea lumina soarelui decât când trebuia să meargă la tribunal.
Lumina din ochii lui s-a stins.
Şi-au schimbat culoarea şi nu şi-au mai revenit niciodată.
Pentru mine, deveniseră de un gri-mat.
Înainte, avea nişte ochi albaştri foarte vii şi frumoşi.
Pur şi simplu, nu mai era la fel. El nu mai era acelaşi om.
Ea şi-a pierdut copilăria la şapte ani, când tatăl ei a fost arestat.
Până şi ea s-a schimbat.
Eşti emoţionat să-ţi revezi fiica?
Când am fost arestat, mi-am declarat nevinovăţia
faţă de toate acuzaţiile care mi s-au adus,
iar astăzi mă aflu aici susţinând acelaşi lucru.
El n-a mai apucat să vadă ziua asta.
N-a mai apucat să spună lumii întregi că a fost nevinovat de la bun început.
Nu avem dovezile necesare pentru a-l condamna acum,
dar viaţa e lungă.
La ştiri s-a spus doar: „A stat închis trei ani.”
Dar a fost un întuneric constant, iar după ce a ieşit,
a urmat o luptă continuă cu stigmatul,
încercând să treacă peste...
...vrem respingerea cazurilor până la noi probe.
Veţi continua să încercaţi compararea acelui ADN cu alţi potenţiali suspecţi,
în afara celor menţionaţi în dosarul lui Maurice Pierce?
Atenţia noastră rămâne concentrată pe suspecţii actuali.
Fără nicio îndoială...
DETECTIV
...aceşti suspecţi rămân în centrul investigaţiei noastre.
Să trăieşti cu asta... adică, i-a rămas în cazier,
„sub investigaţie” pentru patru crime.
Simt cu adevărat că l-au hărţuit şi nu l-au lăsat în pace nicio clipă.
I-a fost mereu foarte teamă de poliţie.
Credea că întotdeauna vor încerca să-l închidă pentru acele crime.
Şi au reuşit. Până la urmă, au reuşit.
Ofiţerul a reuşit să tragă...
SUSPECT MORT
...un singur foc de armă care l-a nimerit pe suspect.
Pur şi simplu, nu pare a fi o dreptate adevărată.
Şi vreau să fiu respectuoasă cu toată lumea, dar...
tatăl meu nu se va mai întoarce niciodată.
E un pic prea târziu... pentru el.
Uite, acolo e Eliza.
...şapte sute şaptezeci şi cinci, gata. Şapte sute şaptezeci şi cinci...
Pentru mine...
19:35 11 DEC. 1990
...FFA este un loc... adică...
Acum o văd pe armăsarul ei de concurs, strunind o vacă...
pe cal.
Acele fete sunt încă alături de noi.
Bună!
Amintirile mele cu ele se estompează. Au plecat de atât de mult timp.
Dar pentru mine vor fi mereu nişte fetiţe.
Încă râd de lucrurile pe care le spuneau sau le făceau şi...
erau amuzante.
Ultima dată când am fost aici, aţi început prin a număra
anii, zilele şi lunile
de când Amy s-a stins.
Mai priviţi lucrurile la fel?
Nu, nu mai număr zilele.
S-a terminat.
Vă simţiţi altfel dând acest interviu astăzi,
faţă de acum trei ani?
E diferit, acum, că ştiţi adevărul?
Nu ştiu, e... Încă am un sentiment de amorţeală.
Cred că certitudinea adevărului mă ajută, da.
Există dovezi concrete, dovezi clare,
în timp ce înainte nu aveam atâtea probe solide
pe care să ne bazăm.
Iar pentru mine, acesta este un factor major.
Este sfârşitul.
Sfârşitul incertitudinii.
Dacă eşti încordat, cu umerii ridicaţi...
FRATELE LUI AMY
...timp de 30 de ani, şi dintr-odată te poţi relaxa...
e o senzaţie diferită.
Cred că stresul sau întrebările, acel „nu ştiu”...
au dispărut.
Am fost în stare de şoc o zi sau două,
şi probabil abia după o săptămână mi-am dat seama de faptul
că inima mea s-a deschis mai mult, fără să ştiu că era închisă.
Credeam că am făcut o treabă bună gestionând toată situaţia,
dar acest lucru mi-a schimbat inima
şi eu...
nu vă pot spune cât sunt de recunoscătoare.
Recunoscătoare. Simt atâta recunoştinţă.
Nu mă aşteptam deloc la aşa ceva de la această...
Dar am primit asta.
E un lucru atât de bun, pentru că mulţi oameni nu au parte de el.
Dar noi am reuşit. Am găsit liniştea.
Acel cuvânt groaznic, „încheiere”, pe care nimănui nu-i place să-l spună.
Noi am obţinut-o. Am reuşit. Şi...
Asta e... Viaţa mea e bună. Viaţa mea e bună acum.
În fiecare an m-am dus şi am avut grijă de mormintele fetelor.
O voi face şi anul acesta. Dar sunt aşa de împăcat, că simt că-s gata...
sunt gata să-mi continui viaţa, să mă bucur puţin
şi să fac lucruri pe care mi le doresc.
Şi ele se odihnesc. Pur şi simplu o simt pe Amy...
dorindu-şi ca eu să fac asta.
Poate că nu voi mai îngriji acele morminte la fel de mult ca înainte,
pentru că acum fetele sunt pe cont propriu.
Şi simt că sunt împăcate.
Nu mi-am dat seama ce furios eram. Şi am realizat: „La naiba, am fost...
Am fost furios foarte mult timp, fără să-mi dau seama.”
Mi-am privit copiii şi soţia altfel.
Tot ceea ce priveam... era diferit.
Va trebui să-mi găsesc altceva pentru care să-mi fac griji.
Pur şi simplu... eu doar...
Poţi să respiri din nou...
pentru că acum ştim adevărul.
Dar nu acesta era adevărul şi înainte?
Sunt curioasă să aflu ce anume vă face să fiţi împăcat acum?
Certitudinea? Sau faptul că...
Datorită dovezilor, acum ştim sigur.
Şi ştim.
Ştiu că aţi crezut că Robert Springsteen şi toţi acei băieţi au făcut-o,
dar nu vă simţeaţi împăcat.
Iar acum vă simţiţi.
Sincer să fiu, nici eu nu înţeleg.
Vă mai gândiţi acum la cei patru băieţi care au fost acuzaţi?
Nu. Adică... e dur ce spun, nu? Am făcut asta pentru propria protecţie.
Nu vreau să mă implic în trauma emoţională a ceea ce au pătimit ei.
Am trecut deja prin destule, nu vreau să-mi asum şi asta.
Vreau să spun, e un lucru oribil. Ce li s-a întâmplat lor a fost oribil.
Vă mai gândiţi la băieţii care au fost acuzaţi atâţia ani la rând,
sau pur şi simplu i-aţi uitat?
Nu. Ei...
Ei nu mai fac parte din acest caz.
Nu mă gândesc la asta.
Adică, ştiu că au suferit, înţelegi?
Dar suferinţa mea este total diferită de a lor,
iar eu trebuie să mă ocup de durerea mea şi...
Chiar nu mă gândesc la asta.
Adică, uneori îmi zic că... au avut parte de un tratament nedrept.
Doi au recunoscut şi au fost închişi. Doi nu au recunoscut şi au rămas liberi.
Deci, în mintea mea, cei doi care...
nu s-au ajutat singuri.
Nu ştiu, încă nu am ajuns la ei.
Când totul se va sfârşi şi...
se va dovedi că nu au fost ei, iar instanţa va confirma asta,
şi totul va fi finalizat...
ei nu... nu pot spune asta.
Poftim?
Nu s-au pus singuri în situaţia asta, dar, cumva, au făcut-o.
Primii investigatori... Să vedem cum s-au exprimat.
Cazul a avut unele lacune, da.
Am fi putut folosi oricare dintre acele mărturisiri.
Să obţinem un mandat de arestare,
şi apoi să ne facem griji pentru dovezi.
Asta nu a funcţionat prea bine pentru Paul şi ceilalţi.
Ce să-l întreb pe Paul Johnson?
Ce mă întrebi mereu. „Cum te simţi acum?
Ce ai vrea să îi spui lui Maurice Pierce acum?”
Având în vedere că...
Cred că a declarat că nu îi pasă cu adevărat
dacă e mort sau nu.
„Care sunt gândurile tale acum?”
Maurice o fi mort, însă Robert Springsteen e încă în viaţă,
la fel ca Michael Scott şi ca Forrest Welborn.
„Ei sunt încă în viaţă. Ce ai vrea să le spui?”
Poate că juriul i-a găsit vinovaţi
din cauza modului în care au fost prezentate probele.
Deci am trei cai aici.
Nu primesc prea multă atenţie.
Nu îmi pasă prea mult
despre ce crede publicul despre investigaţia mea.
Un caz ca acesta,
unde un suspect neinvestigat este legat de crimă...
ANCHETATOR PRINCIPAL, 1997-2002
M-aş aştepta ca oamenii preocupaţi de acest caz...
să conteste vechea investigaţie care nu a indicat spre acest tip.
Dar m-am uitat la conferinţa de presă
şi tot ce s-a spus acolo pare să indice clar
că acest tip nou a fost acolo şi a participat.
Ceea ce nu cred că arată
sau ce s-a spus la conferinţă nu arată
că alţii, sau chiar cei acuzaţi, nu ar fi fost şi ei acolo.
Doar pentru că el a fost
nu înseamnă că oamenii noştri sau alţii nu au fost prezenţi.
10 SEPTEMBRIE 1999
M-a şocat faptul că a spus că nu a ascultat niciodată mărturisirile.
Mă gândesc că ea stătea întinsă pe burtă.
Cam aşa...
Dacă ar asculta mărturisirile
sau ar citi investigaţiile legate de mărturisiri,
ar exista lucruri ce nu pot fi explicate
prin absenţa oamenilor noştri.
De ce crezi că niciunul nu l-a menţionat pe Brashers
în nicio mărturisire?
Ei nu spun:
„Mai era un om acolo care le viola”.
Nimeni nu spune asta.
Nimeni nu spune exact asta.
Singurul lucru pe care l-am dedus
este că persoana pe care nu o identifică
era atât de rea şi de fioroasă, încât preferau să tacă.
Să meargă mai degrabă la moarte decât să-l menţioneze? Crezi?
Şi... foarte probabil.
Un astfel de om ar putea speria nişte adolescenţi.
Dacă toţi au avut de-a face cu intrarea în magazinul de iaurt
şi se tem de el prea tare ca să-l dea de gol, sau:
„Bine, n-o să-l pârăsc pe el, o să-l pârăsc pe Forrest.
El nu sperie pe nimeni”.
Îmi dă senzaţia vechiului Austin.
Ştii, ştiu că se ascultă multă muzică country,
dar nu e singura care se ascultă. E doar... nu ştiu,
îmi aminteşte de vremurile de demult.
Aceasta este chile rellenos cu pui.
Iar acestea sunt paste cu legume.
Dar aceasta a fost o cerere repetată.
- Din partea cui? - A lui Forrest.
Locuiam nu prea departe de Northcross Mall.
A trebuit chiar să-l iau de la centrul de detenţie...
MAMA LUI FORREST WELBORN
...pentru că el şi Maurice erau la Northcross Mall.
BINE AŢI VENIT LA NORTHCROSS MALL
Când am ajuns, mi-au spus că Maurice avea un pistol la el.
L-am luat pe Forrest şi l-am dus acasă.
Mai târziu am aflat că erau interogaţi
despre crimele de la magazinul de iaurt.
Mergea spre şcoală şi vedea o maşină parcată afară.
Detectivul cobora şi îi spunea: „Urcă în maşină. Mergem la o plimbare.”
Avea 15 ani.
Nu ştia că nu era obligat să urce în maşină şi să meargă cu el.
Nu avea nimic de ascuns.
Ştiam că mulţi copii erau interogaţi.
Cred că nu mi-am dat seama cât de gravă era situaţia.
Detectivii l-au adus la mine acasă şi mi-au spus:
„Avem două mărturisiri şi vom face arestările în două săptămâni.
Forrest are ocazia să se salveze,
aşa că trebuie să-l convingi să recunoască”.
Aşa că, zilnic timp de două săptămâni,
am stat cu el la atelierul lui pentru a mă asigura că e în siguranţă.
În ziua în care m-am întors la muncă, l-au arestat.
Gândul acesta e mereu prezent.
Vreau să dispară.
E încă foarte greu chiar şi să vorbesc sau să mă gândesc la asta...
Unii oameni au încercat să-mi spună că ar trebui să sărbătoresc,
dar tot nu s-a terminat, să ştiţi.
Nu este un moment de sărbătoare.
Sper ca acum toată lumea să creadă că nu am fost acolo, ştiţi voi.
Mulţi oameni...
mă consideră un ucigaş.
Şi a trebuit să îndur asta.
Joburi pierdute, relaţii pierdute, prieteni pierduţi. Ştiţi voi.
A fost foarte dificil.
Ce ai făcut de fapt în acea noapte, în acea vineri?
- În acea vineri. - În acea vineri? La ce te referi?
15 DECEMBRIE 1991
Cum s-a simţit asta?
Trădare, înţelegi? Era cel mai bun prieten al meu atunci.
Să încerce el să spună că am fost acolo şi că am participat
mi s-a părut de-a dreptul nebunesc.
Atunci mi-am pierdut...
Mi-am pierdut speranţa în oameni, mai ales în prieteni.
Nu am mai putut avea încredere în nimeni.
Am ajuns să abandonez clasa a opta...
pentru că pur şi simplu nu mai puteam. Îmi pare atât de rău.
M-am întors anul următor.
Dar am stat doar câteva luni şi am plecat.
Când s-au anunţat arestările şi voi toţi eraţi...
Au spus că aţi făcut-o în '99, îţi aminteşti acea perioadă?
Da.
Poţi vorbi despre asta?
Da.
Stai puţin.
- Eşti bine? - Sunt bine.
În regulă. Trebuia doar să răsuflu.
- Da, e foarte greu. - Ştiu. Îmi pare foarte rău.
Păi, au venit... Aveam un atelier în Lockhart,
unde făceam reparaţii auto.
Au venit, au încercuit locul
şi m-au arestat, m-au luat de la afacerea mea,
m-au acuzat de crimă.
Am ajuns să pierd acea afacere.
Credeam că o să merg la închisoare tot restul vieţii pentru ce n-am făcut.
Credeam că s-a terminat.
Ai rămas prieten cu Maurice după asta?
- Nu. - Da.
N-aveam de gând să mai vorbesc cu el şi nu am mai făcut-o.
Acum îmi este greu să mai las pe cineva să se apropie atât de mult.
Am câţiva prieteni, dar nu foarte apropiaţi.
Dacă găsesc pe cineva care mă place,
atunci e unul dintre primele lucruri pe care trebuie să i le spun,
şi anume că am fost...
implicat în toată treaba asta cu crimele de la magazinul de iaurt. Şi...
Aşa că, de obicei, lucrurile nu merg prea bine.
Care a fost cea mai lungă relaţie din viaţa ta de până acum?
Şase luni.
Am încercat, dar...
e cea mai gravă crimă din Austin, înţelegi.
Deci să te implici cu cineva... N-am fost niciodată reabilitat pe bune.
Nu a ieşit nimeni niciodată să spună:
„Este nevinovat”, ca să afle toată lumea.
Când ai auzit că Maurice a fost ucis de poliţie,
ce ai simţit în legătură cu asta?
Îmi pare rău pentru el şi familia lui.
Dar totuşi, am fost supărat pe el atât de mult timp pentru ce...
le-a spus detectivilor, iar eu credeam că suntem cei mai buni prieteni, deci...
Dar despre Rob şi Mike? Ce simţi faţă de ei?
Nu-mi pasă deloc de ei.
Oricine încearcă să spună că am fost acolo şi că am făcut-o...
nu văd rostul să vorbesc cu ei sau să am vreun sentiment faţă de ei.
Ştiu că sună urât, dar...
Nu mă doare deloc sufletul că au mers la închisoare,
pentru că asta au încercat să-mi facă mie, să mă facă pe mine să stau acolo.
Am fost tras pe dreapta tot timpul de poliţie, o dată pe săptămână.
Am fost încarcerat de 50 de ori
pentru nimicuri.
Nu ştiu ce va schimba asta, dar...
poate într-o zi.
Este...
Cele patru fete nu au fost singurele care şi-au pierdut viaţa.
Nu.
Ce înseamnă dreptatea pentru tine acum?
Ei bine, în cazul nostru, persoana care ne-a ucis fiica,
s-a făcut dreptate pentru că el nu mai este aici.
Ce părere aveţi despre Brashers?
Nu am.
Nu-l consider o fiinţă umană. Pur şi simplu...
el este motivul şi atât.
În clipa asta, e un monstru şi sunt împăcată cu asta.
Pur şi simplu, simt că există oameni răi pe lume.
Nu ştiu ce îi face să fie aşa.
Nu vreau să petrec prea mult timp gândindu-mă la ei
sau să-i înţeleg, sau să aflu care le este povestea.
Se pare că aţi simţit multă ură
faţă de acei patru băieţi, dar nu şi faţă de Brashers.
Nu pare să-l dispreţuiţi la fel pe criminalul în serie.
Greşesc? Sau percep eu greşit lucrurile?
Bănuiesc că e din cauză că e mort.
De aici vine toată liniştea.
Nu mai poate răni pe nimeni şi nu mai poate face nimic nimănui.
Vreau doar să ştiu ce fel de viaţă a avut de a ajuns să fie aşa.
Copiii nu se nasc răi.
Noi îi facem să devină aşa şi vreau să ştiu ce s-a întâmplat.
Nu a fost ţinut destul în braţe? Nu a fost iubit destul?
Sau pur şi simplu a decis să nu-i mai pese,
să nu-i mai pese de nimeni în afară de el la un moment dat, pe parcurs?
E unul dintre acei criminali în serie care n-a vrut să fie faimos,
nu a vrut ca faptele lui să fie cunoscute.
Iar acum, că a devenit cunoscut,
e interesant de analizat ce înseamnă asta,
câtă energie se consumă gândindu-ne la el în acest moment.
Nici nu contează.
Ce rost are să ne irosim timpul şi energia gândindu-ne la el?
Mi-aş dori să pot simţi şi eu asta, pentru că am făcut o obsesie pentru el
şi am petrecut mii de ore investigându-l.
Am identificat mulţi criminali în serie, dar nu toţi m-au marcat aşa.
Omul ăsta a fost incredibil de malefic, incredibil de violent.
Mi-a bântuit la propriu visele.
Sentimentul meu a fost că povestea lui nu s-a încheiat
şi că alţi oameni încă aşteptau răspunsuri.
Obsesia mea de ani m-a făcut să vreau să vorbesc cu oameni care l-au cunoscut,
pentru că simt că orice mic indiciu
ne-ar putea conduce la un alt caz de care ar putea fi responsabil.
Simt că am mai multe hârţogării despre tatăl meu decât despre orice.
Am o singură fotografie cu mine şi tata şi este acea poză de familie
care, bineînţeles, e peste tot pe internet.
Poza asta a fost făcută în vara lui 1997.
În noaptea când ne-am mutat în Arkansas, atunci a fost făcută.
Nu ştiam absolut nimic rău despre tatăl meu.
FIICA LUI ROBERT BRASHERS
Abia îl cunoscusem.
A parcat în faţa casei şi a zis: „Sunt tatăl tău.”
Mama mi-a zis: „Uite, el e tăticul tău, pe bune.”
Şi dintr-odată, ăsta e tatăl meu. Iar apoi moare. La scurt timp după aceea.
Am crescut înconjurată
mai mult de oameni ciudaţi decât de oameni normali.
Infractori, oameni care...
Ştii sentimentele ciudate din preajma unor persoane?
Aia era normalitatea mea.
Mama mea n-a fost tocmai o sfântă.
Deci, dacă părinţii din care te-ai născut
sunt aşa, de unde ai putea să ştii?
Mi-a fost foarte greu să fac diferenţa până când am mai crescut.
Pentru mine, era normal ca oamenii să se poarte mizerabil cu tine.
Multă vreme, aşa a fost viaţa mea.
Singura parte din viaţa mea pe care o credeam cea mai normală
se dovedeşte acum a fi fost o minciună,
pentru că a fost perioada când eram cu tatăl meu.
Poftim. Să trecem la treabă.
Puţinul timp de când l-am cunoscut şi până a murit
a fost cea mai frumoasă perioadă din viaţa noastră.
Nu ne-a lipsit nimic. Nu trebuia să ne punem întrebări.
N-am fost rănite,
nu am fost abuzate de bărbaţi sau orice de genul ăsta.
Mama nu ne-a părăsit atunci.
Era ca o familie ideală, ca în filme.
Trei fete, un tată care merge la muncă, o mamă care merge la muncă.
Făceam grătare, petreceri de aniversare, era...
pur şi simplu normal.
Multă lume o să-ţi spună
că n-ai fi bănuit niciodată cine era tatăl meu, de fapt,
dar a fost un om extrem de rău.
Am aflat ulterior că era fugar pentru că intrase în casa unei femei
în 1998, în weekendul de Paşte.
CLEŞTE ÎN BUZUNARUL...
Era dimineaţa de Paşte când a fost prins. De ce nu eşti acasă?
Ai trei copii acasă. E Paştele.
Stai, ce casă?
În 1998, el... A intrat prin efracţie în...
ÎNCĂLCARE DE DOMICILIU
...casa altcuiva, unde lucrase înainte.
A intrat peste ea în casă şi i-a tăiat firul de telefon.
Avea o trusă la el. Urma să o omoare.
De ce? Nu ştiu, nu-i făcuse nimic.
- Ce trusă? - De ucis.
Ce înseamnă asta?
Avea mănuşi negre, coliere de plastic, un pistol.
Avea mai multe astfel de truse.
A lăsat pistolul acolo, a fost arestat,
a sunat-o pe mama şi i-a spus unde era pistolul.
Iar mama l-a sunat pe bunicul,
iar bunicul s-a dus să recupereze pistolul.
Mama şi bunicul trebuie să fi ştiut ceva.
Există oameni care gândesc: „Cât timp nu-mi răneşti familia, e în regulă.”
Şi de asta mi-e teamă. Mi-e teamă că acesta este adevărul.
În mod normal, când nu fugea, îi spuneam „Robert” sau „tati”.
Dar când era urmărit, ni se spunea să-i zicem „Mitch”.
De exemplu, înainte să ieşim la masă,
îşi punea o perucă fiindcă ştiam că este „pe fugă”.
Deci, înţelegeţi, nu putea să arate ca el însuşi.
Se deghiza în femeie şi jefuia localuri precum Shoney's şi Waffle House
în miez de noapte.
Mergea la drive-test, apoi punea cheia în nişte chit special,
făcea o copie şi mergea să fure maşina în acea noapte.
Făcuse multe, dar nu te-ai fi gândit că a ucis oameni.
Îmi amintesc când cu crimele Scherer,
a apărut ştirea la televizor şi mama s-a speriat.
El zicea: „Nu s-ar întâmpla aici, suntem în siguranţă.”
Da, pentru că tu o făcuseşi. Dar era extrem de calm.
CINE E ROBERT EUGENE BRASHERS?
Nu se ştie câte alte crime a mai comis despre care nimeni nu va afla.
Cu asta încerc eu să mă împac.
Dacă trebuie să trăiesc cu asta zilnic,
trebuie măcar să ştiu că le-am cerut iertare acestor oameni.
Cineva care îi este rudă de sânge regretă ceea ce a făcut el.
Nu vreau să supăr pe nimeni căutându-i.
Nu am contactată niciodată familiile Scherer,
dar am contactat membri ai familiilor din Carolina de Sud şi din Austin...
şi le-am spus că îmi pare rău.
Vreau să rup cât mai multe blesteme generaţionale.
Asta a fost pentru cei doi bărbaţi acuzaţi pe nedrept
de crimele tatălui meu din Austin.
„Bună, numele meu este Deborah Brashers
şi înţeleg că vorbele pe care urmează să le spun
s-ar putea să nu însemne mult.
Nu eu sunt cea care v-a cauzat durerea şi greutăţile îndurate,
dar sunt o descendentă a acelei persoane care a făcut-o.
Nu pot să-mi imaginez prin ce aţi trecut din 1999 încoace.
Faptele tatălui meu v-au luat atât de multe.
Chiar dacă nu am fost implicată în alegerile lui,
simt un regret profund pentru durerea pe care v-au provocat-o acţiunile sale.
Am vrut să vă contactez şi să recunosc cele întâmplate
şi să vă spun că cineva vede răul care a fost făcut.
Nu aţi meritat ce s-a întâmplat
şi îmi pare rău pentru tot ce aţi pierdut din cauza asta.
Cu stimă, Deborah Brashers."
Mi-a luat câteva zile să scriu asta,
să scriu exact ce doream să transmit.
Va trebui să o scot la imprimantă şi să le-o trimit.
Asta e chiar înainte să apară el.
- Vrei să încerci? - Da.
Bine, hai să o încercăm pe asta.
Nu am vorbit cu băieţii.
Aşa, bravo.
Sper că au parte de un fel de linişte ca urmare a acestei veşti.
REGIZOR DIN AUSTIN
Nu-mi pot imagina cum e să porţi o asemenea greutate,
unde până şi oamenii care spun că te cred nevinovat...
- Poate că nu cred cu adevărat. - Vino aici.
Nu credeam că ei au făcut-o.
- Şi apoi a existat acea îndoială. - Vino aici, mama.
Chiar eram convinsă.
- Dar întrebarea tot rămânea. - Mama, eu...
Am petrecut mult timp cu Robert Springsteen.
A gestionat acea tensiune cu multă demnitate.
Iar acum, ştiind sigur că n-a făcut-o,
cum de nu e cel mai furios om din lume?
Şi nu este. Nu este furios.
- De unde ştii? - Pentru că l-am întrebat direct.
Nu sunt supărat, nu sunt... După cum aţi văzut, nu prea sunt...
Nu sunt chiar aşa de afectat sau aşa de furios din cauza asta,
sau, înţelegeţi voi, am eliberat toată acea furie.
Rob şi cu mine am petrecut mult timp singuri.
Şi dacă aş fi crezut că e un ucigaş, n-aş fi făcut asta.
Şi apoi, despre Michael Scott, spune:
„Cred că s-ar putea să fi avut o legătură cu asta.”
Chiar m-au nenorocit.
N-a făcut-o, aşa că tot...
Chiar şi în propria minte, nu poate avea încredere în el.
Acum, îşi poate spune pe deplin: „N-am fost eu.”
În regulă, te urmăresc.
Frumos.
Te simţi altfel acum, ştiind că a fost Brashers?
Dacă ar mai fi fost în viaţă, aş fi fost îngrozită pentru toţi.
Forţa răului prezent este terifiantă.
Frumos.
Pe de o parte, e o uşurare că s-a terminat şi că el nu mai e.
Dar e dezamăgitor faptul că e mort.
Se simte de parcă a fost mereu o enigmă şi rămâne o enigmă.
Pur şi simplu a trecut prin oraş
şi a lăsat mult dezastru în urmă pentru mulţi oameni.
După ce l-am identificat în 2018,
am început să caut cazuri nerezolvate în locurile unde ştiam că a trăit.
BRASHERS 1 KM DE LOCUL CRIMEI
De-aia am fost dezamăgită că n-am putut ajuta la rezolvarea cazului.
UCIGAŞ ÎN SERIE: ROBERT E. BRASHERS
Nu aveau destul ADN pentru a face genealogie genetică.
18 FEB 1992 - ARESTAT
Dacă aş fi ştiut că chiar aici
trebuia să fie oprirea de la graniţa Texasului, în decembrie,
lucrurile ar fi stat altfel.
Aş fi ştiut imediat
că era un suspect principal pentru cazul magazinului de iaurt.
Deci, revenind la 8 decembrie 1991, el pleacă din Texas.
Ajunge la închisoare în acea noapte pentru o camionetă furată
şi posesie de armă de foc.
Cineva plăteşte cauţiunea după cinci zile.
Cineva îi plăteşte cauţiunea, nu ştiu cine.
Şi apoi, peste câteva luni.
MARIETTA, GEORGIA
BIROUL ŞERIFULUI
În februarie '92, e arestat în Cobb County, Georgia,
într-un vehicul furat din Tyler, Texas.
Practic, iese pe cauţiune, se întoarce prin Texas,
fură alt camion şi ajunge în Georgia, unde e arestat din nou.
STATUL GEORGIA VS. ROBERT E. BRASHERS
Cred că atunci avea scule de spărgător, scaner de poliţie, legitimaţie falsă.
SCANNER, CODURI DE POLIŢIE, MĂNUŞI
Cred că şi o perucă.
SUNTEŢI SOMAT SĂ-L ARESTAŢI PE ROBERT E. BRASHERS
Posesia de armă de un infractor e luată de FBI
şi el primeşte cinci ani de închisoare.
După condamnare, totuşi, acel .380 îi este dat tatălui său.
Tatăl lui reuşeşte să recupereze arma din custodia poliţiei.
UN PISTOL AMT, CAL. .380
Cineva de la ATF mi-a zis: „Nu e uşor să faci asta.
Trebuie o grămadă de acte. E o bătaie de cap.”
Şi vorbim de un pistol de vreo 75 de dolari.
Aşa că, atunci când iese în '97, îşi primeşte arma înapoi.
La început, nu ne venea să credem, dar asta ne-a ajutat
să rezolvăm alte cazuri, pentru că a păstrat pistolul.
Nu am fi făcut niciodată legătura acestor cazuri cu Kentucky.
Nu am fi avut nicio potrivire
fiindcă arma ar fi zăcut într-o arhivă federală.
Un lanţ de evenimente complet neprevăzut a dus la toate astea.
AUSTIN, TEXAS 1991 LEXINGTON, KENTUKY 1998
Şi apoi, în ianuarie '99,
poliţiştii care treceau prin parcarea unui motel Super 8 din Kennett, Missouri,
văd o maşină care le atrage atenţia.
GEAMUL DIN STÂNGA SPATE LIPSĂ.
Plăcuţa apare ca fiind furată.
Se uită în maşină, erau nişte jucării de copii.
La recepţie li se zice: „Singurii cazaţi aici cu copii
stau în camera cutare.”
Soţia lui Brashers dă un nume fals pentru soţul ei.
„A plecat”, ştiţi, „nu ştiu când se întoarce.”
Şi încep să caute prin cameră
şi îl găsesc ascuns sub pat cu un pistol.
Devine un asediu al poliţiei.
Ne-am trezit cu arme peste tot.
Sunt poliţişti aici, în stânga.
Sunt vreo cinci sau şapte, cu armele scoase.
Şi un poliţist e aici, ţinând patul ridicat,
iar tatăl meu stă sub pat cu pistolul la tâmplă.
I-au pus mamei cătuşele, apoi ne-au scos pe noi pe hol.
Şi de unde stăteam, te puteai uita în jos să vezi piscina
sau te puteai uita în reflexia din spate, la tot ce se întâmpla.
Când se deschide uşa, vezi cum tatăl meu aruncă lucruri din cameră.
Şi cam în acelaşi timp, am auzit o bubuitură puternică,
apoi i-am văzut pe poliţişti intrând.
Aruncă afară o mulţime de haine şi lucruri de-ale lor,
şi aruncă, de asemenea, un pistol de nouă milimetri.
Apoi, se împuşcă în cameră.
GAURĂ DE GLONŢ ÎN PERETE CADRU DE PAT / CARTUŞ
Se împuşcase cu un AMT .380, model Backup.
UN AMT, MODEL BACKUP
Seria e aceeaşi cu a armei găsite când a fost oprit la două zile după crime.
Deci s-a închis cercul.
A folosit acea armă pentru crimele sale şi apoi s-a sinucis cu ea.
Avea un pistol de nouă milimetri şi un .380.
Dacă mă împuşcam, cu siguranţă aş fi ales pistolul de nouă milimetri.
E mai puternic. Deci a ales acea armă cu un motiv.
Acela era trofeul lui. Şi cu acela s-a sinucis.
Desigur, ne-au interogat, ne-au pus tot felul de întrebări.
Iar noi am minţit: „E Mitch.
Nu ştiu cine e Robert. N-am nicio idee cine e Robert.”
Pe biletul de adio, la exterior scria: „Pentru poliţie.”
Iar înăuntru... a scris:
„În cazul în care citiţi asta, sunt mort.
Vă rog, vă implor, nu-l contactaţi pe tatăl meu.
Tocmai a ieşit din spital după o operaţie de cancer,
iar dacă poliţiştii îi spun, îl va omorî. Vă mulţumesc.”
Acel „Vă mulţumesc” de la sfârşitul biletului e...
pur şi simplu, de ce?
Era mort de 20 de ani înainte să afle cineva ceva.
Nu cred că s-a gândit că va fi prins.
CRONOLOGIE: ROBERT EUGENE BRASHERS ISTORIC CRIMINAL
Nu ştim cum a intrat în magazin.
Avea o abordare diferită de fiecare dată, se pare,
alte vicleşuguri pe care le folosea.
Deci acesta a fost... Pontul propriu-zis a fost primit pe 8 decembrie 1991,
la doar două zile după.
Cel care a sunat, domnul Croft, lucra pentru Longhorn Security,
şi fusese client în acea noapte la magazinul de iaurt.
A spus că a stat în magazin până la 22:15
şi a observat un bărbat alb, la vreo 20 de ani, care se purta ciudat.
„Când am intrat în magazin, am văzut un cuplu mâncând la una din mese
şi un alt cuplu comandând de la una dintre fete.
Fata din familia Thomas era la casă.
Era un individ alb care stătea între locul de unde se comandă
la tejghea
şi casa de marcat unde se afla fata Thomas.
Deodată, individul m-a ghiontit, m-am întors spre el şi mi-a spus:
«Tu conduci maşina aia cu lumini deasupra?»
Se referea la maşina mea de serviciu, care are girofaruri deasupra.
I-am spus că e maşina mea, apoi m-a întrebat:
«Eşti poliţist, sau de la pază, sau ce eşti?»
Fata l-a întrebat ce doreşte, iar el a ezitat un minut,
apoi a zis: «Vreau o băutură rece».
Şi asta mi s-a părut bizar,
fiindcă de ce ai vrea doar o băutură rece într-un magazin de iaurt?
În timp ce plătea la casă,
a întrebat-o pe fata Thomas dacă au toaletă.
Ea i-a spus că este în spate,
iar el şi-a luat Sprite-ul şi s-a dus în spate.
Am stat şi am vorbit cu fata Thomas timp de vreo 10-15 minute,
mai ales ca să văd dacă individul avea de gând să mai iasă.
Oricum, aveam un sentiment neplăcut în privinţa lui.
Dar n-a mai ieşit niciodată.
Iaurtul a început să se topească, mi-am luat rămas-bun şi am plecat.
Era un bărbat alb. Avea cam 1,75 m şi constituţie medie.
După aia, am fost la meciul de fotbal din Houston
şi ne-am întors în Austin duminică, când am aflat ştirile despre crime.”
Şi aici se termină.
Nu vom şti niciodată sigur dacă acela era Brashers,
dar se potriveşte scenariului
că poate a intrat, a folosit toaleta şi n-a mai ieşit prin faţă.
Sau s-a dus şi a lăsat uşa din spate întredeschisă.
Stăteam aici şi era o mare de roşu.
Maşini de pompieri cu luminile aprinse.
Unităţi de patrulă cu girofarurile pornite.
Era fum. Încă puteam vedea fumul...
ieşind pe unde au spart acoperişul pentru aerisire.
Aşa că vin aici şi...
Am ştiut să nu o iau pe partea asta, aşa că am parcat aici.
Unghiile au fost dovada supremă pentru mine.
Nu putea exista contaminare încrucişată cu ce era sub unghiile ei şi...
asta e regula numărul unu a investigatorului:
că la agresiunile sexuale unde victimele supravieţuiesc,
întotdeauna cureţi sub unghii.
- Ştii, le pui în pungă şi le trimiţi. - Cine este ea?
Poftim?
Tocmai am văzut-o pe Sonora.
Doamne.
Doamne, Sonora.
- Nu ştiu ce să spun despre asta. - Ştiu.
Păi, nici eu nu... Nu prea vin aici de obicei.
Ştii, este puţin dificil, evident.
Dar prietena cu care am luat micul-dejun a spus:
„Vreau să cumpăr flori şi să le aduc la magazinul de iaurt.
Nu ştiu dacă eşti pregătită.”
Şi am spus, ştii, exersez să spun „da” la orice.
Şi am zis: „Sigur, hai să... să încerc.”
- Ce zici de asta? - Da.
Treizeci şi patru de ani.
Adică, e atât de încurajator să vezi toate florile astea aici.
Se pare că atâţia oameni încă se gândesc la asta.
- Te rog, dă-te într-o parte. - Da!
M-am mutat în Austin în '96.
Eram în ultimul an de liceu în '91.
Deci...
- Ştii, am auzit despre asta... - Deci eraţi de aceeaşi vârstă.
Da, aveam 17 ani pe atunci.
Da. Aceeaşi vârstă.
Dar mă bucur foarte mult
că au aflat cine a făcut-o.
În regulă, vă las atunci.
- Da, mersi că aţi trecut pe aici. - Încântată de cunoştinţă.
Curăţam sala de mese
pentru că, la acea vreme, Gatti's avea un bufet suedez.
FOST ANGAJAT
Eram la spălat vase, Dave aspira şi zice:
„Uite acolo, sunt maşini de pompieri în parcare.”
De la acest centru comercial, până la capătul celuilalt,
până la magazinul de tapet, toţi aveam acelaşi pod.
Aşa că a început să intre fumul.
Ştii, chiar nu am ştiut în acel moment, până pe la 3:00 sau 4:00 dimineaţa.
Atunci am aflat vestea tragică.
Vă mulţumesc.
- Da, mulţumim mult. - Mulţumesc.
Doamne, dacă mai stăm mult aici, o să întâlnim tot felul de oameni.
Nu pot să cred c-a fost aici atunci.
A fost uimitor ce a făcut poliţia.
Le-a luat ceva timp, dar în cele din urmă i-au dat de capăt.
Corect.
Şi îmi pare rău şi pentru băieţii aceia care au fost trimişi la închisoare
din cauza modului în care s-a lucrat atunci.
Exact.
Au crezut c-au fost ei, dar n-au fost. Şi am fost surprinsă.
Da.
Este totuşi un oraş mic, nu-i aşa?
- Am trăit să vedem şi asta. - Aşa e. Da.
Totul datorită muncii pe care ai depus-o în acea noapte.
Pentru mine, e atât de emoţionant că lumea îşi aminteşte.
Şi, în acelaşi timp, sper ca oamenii să uite.
Să creăm cu toţii poveşti noi.
Viaţa trebuie să meargă înainte. Nu putem rămâne agăţaţi de trecut.
Cred că de aceea încep să mă gândesc
la cum va fi peste un an de acum încolo.
Adică, povestea asta va fi mereu cu mine.
Dă-mi un pupic, Sonora.
Dar, repet, nu e ca şi cum trăiesc în misterul şi în suferinţa de atunci.
Da, uite pârâul.
Simt că toată treaba asta e aproape gata.
Şi, la un moment dat, va deveni doar istorie.
Va fi ceva ce ne amintim,
dar nu mai este ceva prin care trecem în fiecare zi.
Acum avem răspunsurile şi putem...
lăsa întrebarea în urmă.
Poate că asta e partea pe care o putem lăsa în urmă.
Atâtea amintiri şi atâtea...
Voi aţi văzut totul... Lumea a văzut atât de multe.
Da, acela a fost al lui Sarah.
Dar nu au mai rămas prea multe.
Acum, locul a fost ocupat de noii mei nepoţi.
De la cine e asta? De la Maddie. Mi-a făcut o pălărie.
Apropo, cred că sunteţi toţi nebuni că lucraţi în domeniul ăsta.
E atât de... e o meserie atât de ciudată.
Nu vreau să fiu lipsită de respect faţă de nimeni
care m-a intervievat în toţi aceşti ani. Fără lipsă de respect.
Dar mă bucur atât de mult că s-a terminat. Ce binecuvântare, n-am...
Nu ştiam că se va mai întâmpla vreodată, dar acesta va fi ultimul meu interviu.
Trebuie să înveţi să laşi lucrurile, altfel te distrug pe interior.
Ţine de farfuria aia.
Lupta noastră pentru acest caz s-a încheiat.
Dar lupta nu s-a terminat pentru ceilalţi.
Încercăm să creăm un loc unde să putem include experţi criminalişti...
SOŢIA LUI SHAWN
...experţi ADN, genealogişti, geneticieni, susţinători ai victimelor, toţi la un loc.
Astfel, dacă oamenii au întrebări, pot contacta un singur loc.
Un ONG.
Energia pe care o depunem acum se îndreaptă către asta.
Încercând să ajutăm alte familii, indiferent prin ce trec,
pentru că drumul fiecăruia este diferit.
Sperăm să rezolvăm mai multe cazuri.
Şi să obţinem mai multe răspunsuri, ca alţii să nu trăiască în incertitudine.
Dacă ţi-ai permite să crezi
că există posibilitatea
ca băieţii să fie nevinovaţi,
cum te-ai simţi?
Dacă s-ar dovedi că nu au avut absolut nicio legătură cu asta,
m-aş simţi de parcă aş fi fost păcălit.
Dacă s-a întâmplat să inventeze poziţiile cadavrelor,
aş fi fost doar păcălit.
Am acţionat pe baza acelor informaţii şi dacă nu s-au întâmplat, cine ştie?
Atunci am greşit.
Dacă investigatorul greşeşte ceva sau este păcălit,
nu decizia lui este cea care îi bagă la închisoare.
Ci decizia acestor 12 oameni...
Ce simţiţi legat de faptul că juriul s-ar fi putut înşela?
Ei bine, nici eu însumi nu cred că este o greşeală.
N-am mai văzut niciodată un caz ca acesta, unde atât de mulţi oameni,
atâţia profesionişti,
au fost atât de siguri că au dreptate,
când tot timpul s-au înşelat amarnic şi tragic.
20 DE ANI MAI TÂRZIU
Cine crede că cei patru care au fost deja identificaţi sunt implicaţi?
Există un întreg domeniu de studiu despre care scriu profesorii şi alţii,
numit „negarea nevinovăţiei”,
şi adesea poliţiştii, procurorii şi alţii,
vor distorsiona lucrurile în mintea lor:
„Bine, există aceste dovezi noi,
dar cel acuzat iniţial tot e vinovat” şi iată de ce.
Doi, unu.
Dovezile sunt atât de copleşitoare acum,
încât cred că probabil toată lumea le acceptă pe deplin.
Mă aştept ca ei să obţină o declaraţie judiciară
că sunt într-adevăr nevinovaţi şi că sunt exoneraţi.
19 FEBRUARIE 2026
Nu cred că am mai fost aici vreodată.
Avem o situaţie în care condamnările lor au fost anulate.
PROCUROR COMITATUL TRAVIS
Nimeni nu a fost condamnat pentru o infracţiune.
Cu toate acestea, povara şi greutatea acuzaţiilor
s-au agăţat de ei timp de 30 de ani,
şi le poartă cu ei oriunde s-ar duce.
Interogatoriile care au dus la aceste aşa-zise mărturisiri au fost viciate,
au fost ilegale, au fost nedrepte.
Nu fi fricos, Mike!
Din păcate, au fost mulţi ca Hector Polanco în acea perioadă.
Exista o cultură pe care nu el a început-o şi cu siguranţă nu a fost ultimul din ea.
A fost un moment în istoria noastră
pe care avem obligaţia să îl înţelegem şi să facem tot pentru a repara lucrurile.
Trebuie să existe o socoteală.
Toată lumea în picioare.
Vă rog să luaţi loc. Bună dimineaţa tuturor!
În fiecare zi, în acest tribunal,
statul le cere oamenilor să-şi asume responsabilitatea
pentru răul pe care l-au pricinuit altora.
Iar apoi facem tot ce putem pentru a ajuta la repararea lui.
PRIM-ADJUNCT AL PROCURORULUI
Astăzi, este rândul nostru să ne asumăm responsabilitatea
şi să folosim adevărul pentru a diminua răul,
să-i ajutăm pe toţi cei implicaţi să se vindece şi să meargă mai departe.
Acum mai bine de 25 de ani, statul a pus sub acuzare patru oameni nevinovaţi,
nişte adolescenţi la momentul crimei,
în ceea ce este cunoscut drept crimele de la magazinul de iaurt din 1991.
Acuzarea pe nedrept le-a făcut rău lui Amy Ayers,
Elizei Thomas şi surorilor Jennifer şi Sarah Harbison.
Ele merită dreptate.
S-a pricinuit un rău şi familiilor fetelor.
TATĂL ELIZEI
Li s-a cerut să aibă încredere în noi când le-am spus că i-am prins.
Iar acum li se cere să dea la o parte gândurile
şi sentimentele care s-au acumulat timp de decenii
asupra unor oameni greşiţi, cu incertitudine şi lipsă de finalitate.
S-a pricinuit un rău şi acestei comunităţi.
Crezând că nişte adolescenţi au fost capabili de asemenea fapte,
percepţia noastră despre umanitate s-a schimbat.
Este de la sine înţeles că s-a pricinuit un rău
celor patru persoane acuzate pe nedrept.
Astăzi, vom face primul pas în repararea acelui rău,
scoţând la lumină adevărul.
Vă rog să luaţi loc la boxa martorilor.
Investigaţia dumneavoastră a descoperit vreo dovadă criminalistică sau fizică
care să-i lege pe cei patru de crime?
Nu.
Investigaţia dumneavoastră a descoperit vreo dovadă
care să-i lege de Robert Brashers în vreun fel?
Nu.
MĂRTURISIRI VS. ŞTIINŢĂ
Şi în mărturisiri, au existat recunoaşteri ale agresiunilor sexuale.
Pe baza a ceea ce ştiaţi despre excluderea celor patru
în urma probelor vaginale, este acest lucru posibil?
Nu.
Numele meu este Michael James Scott.
Pe 6 decembrie 1999,
când au avut loc crimele de la magazinul de iaurt, aveam 17 ani.
Nu eu am comis acele crime. Nu am avut nicio implicare în ele,
şi mi-am susţinut nevinovăţia în fiecare zi de atunci.
Am fost acuzat, judecat şi condamnat pe nedrept.
Mi-am pierdut familia. Mi-am pierdut tinereţea.
Mi-am pierdut prima parte a maturităţii.
Nicio hotărâre judecătorească nu va reda anii şi iubirea care mi-au fost luate,
dar poate recunoaşte adevărul.
Nu sunt vinovat.
Declaraţia lui Robert Springsteen IV.
Aceasta este declaraţia lui Forrest Brook Welborn.
Numele meu este Phil Scott. Michael Scott este fiul meu.
Numele meu este Janine Casey. Sunt fosta soţie a lui Michael Scott.
Nu m-am imaginat că soţul meu va muri împuşcat de poliţie.
Sunt atât de mândră de Forrest că nu a ezitat niciodată
în privinţa nevinovăţiei sale în această crimă oribilă.
Către Departamentul de Poliţie din Austin, către Parchet şi către Paul Johnson...
viziunea voastră îngustă...
a furat viitorul tatălui meu.
Decizia de astăzi nu este un act de generozitate.
Este un act de obligaţie.
Nicio hotărâre nu poate restaura timpul care v-a fost luat.
Nicio sentinţă nu poate repara pe deplin povara pe care aţi dus-o.
Dar instanţa poate şi chiar...
declară fără rezerve sau ezitare
că sunteţi exoneraţi de orice vină
şi că nevinovăţia vă este confirmată.
Trei, doi, unu.
Mărturiile s-au concentrat pe pierdere, pe durerea pierderii familiilor
şi a pierderii tinereţii, iar cei patru oameni acuzaţi pe nedrept
în crimele de la magazinul de iaurt au aşteptat ca numele să le fie curăţat.
Îmi pare rău că s-a întâmplat asta.
Bine?
Şi...
Maurice nu te-a trădat niciodată.
Nu a vrut să te trădeze, Forrest.
I-ai fost prieten.
Înţelegi?
I s-au spus
lucruri greşite.
Vreau doar să ştii asta.
- Bine? - Mulţumesc.
Da.
Poţi să o pui acolo sus fără să mişti...
Povestea a fost actualizată cu un nou final.
UNITATEA CAZURI NEREZOLVATE
În acelaşi loc, dar actualizată.
Chiar arată bine.
Da. Pare destul de dreaptă.
Da.
VĂ RUGĂM NU ATINGEŢI
Subtitrarea: Cristina Botîlcă