ЦЯ ІСТОРІЯ ВИГАДАНА.
ЗБІГИ З РЕАЛЬНИМИ ОСОБАМИ, ЖИВИМИ ЧИ МЕРТВИМИ,
ПОДІЯМИ ЧИ МІСЦЯМИ АБСОЛЮТНО ВИПАДКОВІ.
САЯНСЬКІ ГОРИ, РОСІЯ ЗА ШІСТЬ ТИЖНІВ ДО ТОГО
Діма, в нас біда.
У нас зникла затримана. Її не було в автобусі.
Дай мені ОН.
Б****… її звуть Ґалі Леві.
ПЕРЕВЕЗЕННЯ ТВАРИН РЕЄСТРАЦІЙНИЙ НОМЕР 7099
Пішли, пішли…
Пішли.
Давай.
Вставай.
Давай!
Швидше.
Вставай.
Тварюка.
Прошу вас! Я не…
- Гей. - Де він?
Я…
Де він?
Кирил.
Ти не дурна.
Розумієш, що я не можу тебе відпустити.
Прошу вас. Благаю…
Чекайте!
Ви спершу повинні щось узнати.
БЕЗУМОВНО
- Так. - Кирил?
- Хто це? - Орна.
Мати Ґалі.
Я в Москві.
Не дзвоніть на цей номер, якщо…
Я його знайшла.
Що знайшли?
Те, що ви шукаєте.
Людину?
Ні, він мертвий.
Я знайшла те, що він у вас украв.
Де ця річ?
У мене в руці.
Опишіть її.
Чорна коробочка.
Відкривається, як футляр для коштовностей,
а всередині щось схоже на комп'ютерний чіп
з електронними елементами.
Зробіть фото й пришліть мені.
Отримали?
Кирил.
Пришліть свої координати.
Орно.
Ви молодець.
Вона тут?
Ідіть зі мною.
Так.
- З нею були проблеми по дорозі? - Ні, ніяких.
Ну?
Покажіть, що знайшли.
Спершу пообіцяйте,
що як я віддам вам пристрій, ви відпустите мою дочку.
Пообіцяйте, що щойно отримаєте його, між вами все буде завершено.
Я обіцяю…
якщо вона захоче піти, то піде.
Як це, «якщо вона захоче»?
Якщо вона захоче піти, то піде.
І де ж пристрій?
Я поклала його в сейф.
У московському банку.
Навіщо ці ігри?
Ви сказали, що принесете.
Сейф з пристроєм…
ніхто не відкриє.
Ні я, ні ви.
Ніхто.
Тільки Ґалі.
І лише за власної присутності.
Вони мають фотографію для біометричної ідентифікації,
тож пристрій можна отримати тільки там.
І лише після того, як Ґалі піде додому.
У якому банку?
Спершу дайте побачити дочку, потім і скажу.
Ґалі.
Привіт!
Мамо!
Привіт.
Що ти зробила з волоссям?
Ти… Це вони тебе сюди привезли?
Красно дякую за це, Міша.
Ти в порядку?
Це моя мама.
Усе добре, ви йдіть. Я тут сама закінчу.
Ми готуємо їжу на завтра.
Це Лариса.
Ми готуємо плов, це щось типу рисової каші.
Я вже трохи розмовляю російською.
Ми скоро звідси підемо.
Ти щойно приїхала?
- Можна їй показати? - Будь ласка.
Добре. Отже…
Це кухня,
Ларису ти вже знаєш, а…
Не впевнена, чи звідси видно…
Бачиш отам маленькі зелені кульки?
Це город. Там ростимуть помідори.
- А отам бачиш? За… - Ґалі…
Показати тобі, де я сплю?
- Покажи. - Добре.
Тут спершу було дуже темно
і щодня стає краще,
але я все одно попросила
- дати мені лампу… - Вислухай мене секунду.
Я подумала, що згодився б торшер…
Ґалі, пробач, що я так забарилася,
але тепер я тут.
Ти здорова?
- Ґалі. - Що? Так, я здорова. Я…
Ми зараз наодинці.
Вони не знають івриту, й ти можеш сказати, що діється.
Нічого не діється, я справді здорова.
- Ти, мабуть, багато пережила. - Що?
Я сказала, що ти, мабуть, багато пережила.
Ні, було, але я тепер у порядку.
А отут я сплю.
Ого, не віриться, що ти тут.
Мамо…
Я подумала, що вона сюди впишеться.
- Що? - Лампа.
Так, мабуть.
Ґалі,
сядьмо на секунду? Я хочу щось сказати.
Авжеж.
Давай сюди.
- Зосередься на одну секунду. - Що?
Щоб повернутися додому, ти маєш дещо зробити.
Ми завтра поїдемо в Москву.
Підемо в банк.
Там тебе саму відведуть у сховище.
Не зовсім у сховище. У приміщення з рядами шафок.
У твою комірку я поклала поліетиленовий пакет з річчю, яку…
Ти слухаєш?
У твою комірку я поклала поліетиленовий пакет
з річчю, яку ти обіцяла Міхаїлові.
Ти забереш пакет і залишиш його надворі.
Щойно він буде в них, тебе відпустять.
Так я з ними домовилася.
Ого.
А якщо вони не дотримають слова,
там буде охорона. Нам допоможуть.
Ми летимо додому, розумієш?
Окей.
Я так за тобою скучила.
До тебе добре ставилися? Годували, давали спати?
Так, я трохи стомлена. Очі так і заплющуються.
Ти маєш годинник?
Ні, телефон забрали.
Так.
Іще рано, бо ще світло,
але очі вже заплющуються.
Ти не проти, якщо я посплю?
Не проти.
Я так тебе люблю, моя прекрасна дівчинко.
Якщо захочеш поговорити
про все, що сталося, ти знаєш, де я, добре?
Добре, мамо. Дякую, що приїхала.
Я тебе люблю.
Банк?
Transguard, у Москві.
Вам щось на сьогодні треба?
- Ні. - Виїжджаємо рано вранці.
Добраніч.
- Мамо. - Що?
…у Москву, в банк, заберемо дещо з сейфа.
А потім до п'ятої.
Усе, вже майже все.
Поїхали.
Ґалі з Міхаїлом поїдуть самі.
Ні, я поїду з нею.
Я сказав, що Ґалі піде після того як ми отримаємо пристрій.
А до того ви будете тут.
Ґалі, обніми мене. Швиденько.
Ґалі, зміна вчорашнього плану:
як віддаси їм річ з сейфа,
попроси банк подзвонити в посольство Ізраїлю, скажеш, що чекаєш там.
Поїхали, Ґалі.
Тільки не сідай у машину з цими людьми.
- Побачимося пізніше, добре? - Усе, усе!
А скільки їхати звідси до Москви?
Чотири години.
А може, й більше.
Вони ж нам звідти подзвонять?
Щоб…
Сказати, що все добре.
А може бути інакше?
Вони в Москві.
Щойно зайшли в банк.
Ґалі.
Ґалі!
Ви сказали, що відпустите її.
Вона попросилася сюди.
Ходімо.
Будемо вечеряти.
Міхаїл запрошує й вас.
Так.
Дякую.
Ґалі… Ґалі.
Як минуло в банку? Що сталося?
Тебе змусили повернутися?
Що? Ні.
А що тоді?
Що ж, коли всі в зборі…
Коли я був геть маленький,
я любив повзати під столом, за яким ви всі сидите.
Любив повзати, гратися, навіть пам'ятаю запах дерев'яної підлоги,
і слухати дорослих, що сиділи за столом.
Вони пили, співали, розважалися…
Добрі були часи.
Але часи минають, усе змінюється, й час спливає.
Мов вода крізь пальці,
і його неможливо втримати.
Однак сьогодні я хочу підняти цей келих
за нашого нового малюка!
Він з'явиться на світ через пів року,
і тут його з любов'ю й радістю зустрінуть
його мати,
дідусь
і навіть бабуся,
яка прилетіла аж з Ізраїлю.
Вип'ємо за нашого нового малюка!
- За здоров'я! - За здоров'я!
Якого ще малюка?
Про що він?
Так.
Що означає «так»?
Я вагітна.
Що? Від кого? Тобі щось заподіяли?
- Ні, мамо, все добре. - Тоді хто батько?
Його син. Ми зустрічалися.
Від Роми?
Так, від Роми.
- Ти його знаєш? - Ні, я…
- Ґалі, я намагаюся… - Мамо…
Поговорімо хоч трохи як нормальні люди.
Добре…
- Поясни, що тут діється. - Я й хочу, дай мені…
Тоді поясни все.
- Я намагаюся… - Ти цього хотіла?
- Завагітніти? - Ти злишся й не даєш…
Дами,
може, краще попоїмо?
У Ґалі сьогодні був важкий день.
Ти вже…
й читаєш російською?
Ще ні.
Це, по-моєму, його книжка. Ромина.
Це його колишня кімната.
Ти сказала, що бачилася з ним.
Так.
Він приємний.
Як він? Казав щось про мене?
Певно, ненавидить мене.
Ні… Думаю, він тебе любить.
Це він допоміг мені тебе знайти.
Доню…
Доню… Ґалі…
Ґалі, я просто хочу зрозуміти…
Нам не можна тут лишатися.
Ґалу.
Не треба тобі тут бути.
Я не хочу їхати.
Ми мусимо.
- Ти не розумієш… - То допоможи зрозуміти.
Якщо ми спробуємо поїхати,
станеться щось погане.
Ні, ні.
Я нас захищу,
і нічого не станеться. Клянуся, Ґалі.
Мені подобається ця кімната.
Я навіть не спитала, як тато.
З ним усе добре.
Дуже за тобою сумує.
Може, він теж зможе приїхати.
Так, можливо.
Гей…
Мамо.
Не хвилюйся.
Міхаїл про нас подбає.
Вона вагітна, а я не знала,
тож це стало для мене сюрпризом.
Я запанікувала і…
Можливо, емоційно відреагувала,
але новина дуже радісна.
Це чудово, й…
Я теж народила Ґалі в дуже молодому віці.
Прекрасно.
Кирил, знаєш, коли мій прадід побудував цей особняк?
Не знаю.
У 1852 році.
Величезний маєток, родовий.
Щоб помістилися всі покоління
нашого швидко зростаючого сімейства, щоб на всіх вистачило.
Життя швидкоплинне, люди вмирають,
лишився я один.
Поясни їй у двох словах.
Прошу, сідайте.
Цей будинок
побудували для дуже великого сімейства.
А тепер лишився він один.
Міхаїл пішов в армію у 20 років.
Його підрозділ охороняв електростанцію на Уралі.
Вони зраділи.
А потім з 70 чоловіків половина…
більше ніж половина померли від раку.
А ті, що вижили, не змогли мати дітей.
Окрім нього.
Сталося чудо.
Народився син.
- Один хлопчик. - Так, ваш син.
Він наче чудовий.
Не чудовий.
Рома – паршива вівця.
Хоче поховати з собою наше сімейне прізвище.
Він не хоче цієї дитини.
Та й узагалі дітей.
І тепер його відповідальність – моя.
Розумієте?
Так.
Куди покласти ящик?
Знаєте, що це?
Так.
А розумієте, що ця річ дуже для мене важлива?
Так.
Ви й ваша дочка…
зробили мені подарунки.
Ваша дочка дала мені нове…
Сім'я.
Ваша дочка…
дала йому нове сім'я.
Щоб відродити сімейне дерево.
А ви дали йому оце.
Що живитиме це дерево.
Зробить великим і дужим.
Тож усе прекрасно.
І я хочу, щоб ви були щасливі.
Якщо хочете лишитися тут, то лишайтеся.
А захочете повернутися в Ізраїль, то хай буде Ізраїль.
Захочете будинок у Лондоні чи Парижі –
тільки скажіть.
Але мій онук…
житиме тут.
Ви сказали, що як я дістану те, що йому треба, то він її відпустить.
Я сказав, що дозволить з нею побачитися.
Але вона не може лишатися тут з ним, ви ж це розумієте.
Ви ж бачили, як він ледь не забив на смерть рідного сина.
- Або ви допоможете, або… - Припиніть розмови.
Ґалі була розбита, коли сюди приїхала.
Міхаїл дав їй безпеку.
А ви дасте?
Ідіть.
Побудьте з дочкою.
Ґалі.
Прокинься, Ґалу.
- Що? Куди? - Ходімо.
Мамо…
надворі ж темно.
Нічого.
- Ні, ні. Не зараз. - Я хочу пити.
Не зараз.
Що ти робиш, мамо?
Я ж сказала: це сюрприз. Поясню все надворі.
Треба йти.
А є інший вихід?
Ходімо.
Що, в машину?
Так, це і є сюрприз. Я навчилася водити. Ходімо.
Ходімо, Ґалі.
Давай, Ґалі.
Ґалі, ходімо!
Сідай у машину.
Ґалі, в машину!
Негайно сідай у машину, Ґалі!
Сідай же!
Зачини дверцята!
Ні, ні. Ґалі, зачини!
Мамо, ні, ні…
- Міхаїл! - Тихо ти!
Ні, мамо, я не хочу. Розверни машину, мамо.
Ні, мамо, я не хочу. Зупини машину, мамо!
Зупини! Я не хочу! Зупини, мамо!
Ні, я не хочу. Зупини машину, мамо! Зупини!
Відпусти кермо.
Відпусти кермо!
Ґалі. Ти жива, Ґалі?
Ґалі! Ґалі!
Чорт… Ти не поранена?
Глянь на мене, Ґалі.
- Глянь на мене. - Відкрийте!
Ні, ні, Ґалі!
Ґалі!
Ні…
Лікаря.
Ти ціла? Не поранилася?
Викличте лікаря, хай негайно прийде!
Ні, ні.
Усе. Їдемо додому.
Боса. Лікар уже їде.
Поїхали.
- Позбутися її? - Ні, я сам розберуся.
Сука.
Усе добре.
Сука.
Що він з нею зробить?
Нічого. Просто поговорить.
Пішла.
Сучка.
Пішла.
Туди.
Стій тут.
У неї, крім мене, більше нікого.
Благаю вас. Дозвольте лишитися. Я допомагатиму з дитиною.
Можна мені з нею попрощатися?
На жаль.
Що ви їй скажете?
Що ви не лишили мені вибору.
Ні, ні. Не кажіть їй такого.
Це ж правда.
Я не хочу, щоб вона винила себе. Благаю вас.
Що ж мені їй сказати?
Я не знаю.
Не знаю.
Я не знаю.
Не турбуйтесь.
Я щось придумаю.
Мамо.
Ґалі…
Чого ти тут?
Іди додому, ти ж боса. Лікар уже їде.
Усе добре, доню. Іди в дім.
Я скоро прийду.
Ми з мамою просто розмовляємо.
Іди додому, будь ласка, вона скоро прийде.
Ми посварилися, а тепер помирилися.
Усе добре, Ґалі. Чесно.
Що означає «помирилися»?
Між нами тепер мир.
Правда ж?
Скажіть їй піти.
Негайно.
Ґалі, стань переді мною.
Що?
Він у тебе не стрілятиме. Повір мені. Ставай.
Роби, що кажу, Ґалі!
Твоя мати не лишила мені вибору.
Підходь до нього.
Ґалі, відійди, прошу тебе, не слухай її.
Іди додому, прошу тебе.
- Я не можу, вибач. - Ґалі.
Скажи їй іти додому, ідіотко!
Слухай мене.
Ти зможеш, і ти вже це робиш. Чуєш?
Прошу тебе, йди додому, Ґалі.
Підходь до нього. Якщо хочеш, заплющ очі.
Твоя мати не лишила мені вибору.
Відійди, Ґалі, прошу тебе.
Я вистрілю!
Іди, він не вистрілить.
Прошу тебе, Ґалі!
Відійди! Будь ласка!
Ґалі!
Ґалі. Що ти накоїла?
Я знайду тебе, хоч де ти будеш.
Заберу онука, а потім пущу тобі в голову кулю!
Стійте! Прошу вас!
Зупиніться, прошу вас!
Зупиніться, гей! Будь ласка!
- Ви в порядку? - Дякую.
Дякую.
Лізь, лізь!
Дякую. Ми потім пояснимо. Дякуємо.
Їдьте.
Доню…
Гей.
Мамо…
Ти…
Прости мене.
Я не хотіла, щоб так було, я не…
Я знаю.
- Я не… - Знаю.
Вони нас не відпустять, мамо.
Усе буде добре.
Але ж вони…
Чуєш мене?
Усе буде добре.
Орна? Орна Леві?
- Ваше замовлення. - Дякую.
- Готова? - Давай.
Заплющ очі.
- Ну, заплющ. - Заплющила! Уже.
Не розплющуй.
- Що ж це може бути? - Тихо.
Розплющуй.
Тадам!
Ти ба.
- Дякую, мамо. - З днем народження.
Ґалу… Усе добре?
Так.
- Знов ти за своє. - Що?
- Витріщаюсь? - Скануєш мене.
Гей!
- Ти ж не загадала бажання! - Пріоритети, мамо.
Що? О ні…
Задоволена?
- Ти й не уявляєш. - Це й так видно.
- Гей. - Я не осуджую.
Мамо, це їм не я, а дитина.
Ага, я ж уперше бачу, як ти їси.
- Гей! Що? - Я просто кажу…
- Якщо колись підеш на побачення… - І?
…не йди в ресторан.
Ти вже мене присоромлюєш.
Ґалу…
Той чоловік просто читає газету.
Сюди ніхто не прийде.
Ми в кав'ярні в Кір'ят-Моцкіні,
і тут з тобою нічого не буде.
Обіцяю, віриш мені?
Вірю. Я знаю.
- От нахаба! - А смачно.
- Добре, здаюся, візьми й мені. - Ти…
- Ти не знаєш меж. - Вставай нарешті.
Іди, товстухо.
Ну ти й бабуся.
- Класна ж. - Серйозно.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова