ZGODBA JE IZMIŠLJENA.
PODOBNOST Z RESNIČNIMI LJUDMI, DOGODKI ALI KRAJI JE NAKLJUČNA.
SAJANSKO GOROVJE, RUSIJA 6 TEDNOV PREJ
Dima, težave. Zapornica je ušla. Ni bila na avtobusu.
Daj mi številko. Fak. Njeno ime je Gali Levi.
PREVOZ ŽIVALI REGISTRSKA ŠTEVILKA 7099
Umakni se…
Umakni se.
Pridi. Vstani.
Hodi!
Pohiti.
Vstani in hodi. Žival.
Prosim, ne…
- Živjo. - Kje je?
Veste…
Kje je?
Kiril.
Pametna si. Veš, da te ne morem kar izpustiti.
Prosim. Prosim…
Čakajte!
Nekaj vam moram povedati.
- Ja? - Kiril?
- Kdo je? - Orna.
Galijina mama. V Moskvi sem.
- Ne bi smeli klicati, razen… - Imam to.
- Kaj? - To, kar iščete.
- Moškega? - Ne, moški je mrtev.
Imam tisto, kar vam je ukradel.
- Kje je? - V rokah jo imam.
- Opišite mi jo. - Majhna, črna škatlica.
Odpre se kot škatlica za nakit.
Notri je nekaj podobnega računalniškemu čipu.
Okoli njega so elektronske stvari.
Pošljite mi fotografijo.
Ste jo dobili?
Kiril?
Pošljite mi lokacijo.
Orna.
Bravo.
- Je Gali tu? - Pridite.
Ja.
- Je delala težave? - Ne.
No?
Pokažite, kaj ste našli.
Najprej mi obljubite,
da boste spustili mojo hčer, če vam dam to reč.
Takoj ko boste dobili stvar, bo zamere med vama konec.
Obljubim,
da bo lahko šla, če bo hotela.
Kako to mislite, če bo hotela?
Če bo hotela, bo lahko šla.
Torej, kje je?
Napravo sem dala v sef.
V moskovski banki.
Zakaj se igrate igrice? Rekli ste, da jo boste prinesli.
Sefa, kamor sem jo dala,
ne more odpreti nihče.
Ne jaz, ne vi.
Nihče.
Samo Gali.
In samo, če bo šla tja.
Imajo fotografijo za biometrično identifikacijo,
zato napravo lahko dobite samo tam.
In šele, ko bo šla Gali domov.
V kateri banki?
Povedala vam bom, ko bom videla hčer.
Gali?
Živjo. Mami!
Živjo.
Drugačno frizuro imaš.
So te pripeljali sem?
Miša, hvala za vse.
Si dobro?
To je moja mama.
V redu je, kar pojdi. Jaz bom končala.
Pripravljamo hrano za jutri.
To je Larisa.
Plov kuhamo. Podobno je riževemu pilavu.
Zdaj znam rusko.
- Kmalu bova odšli. - Si pravkar prišla?
- Ji lahko razkažem hišo? - Kar.
Prav. Dobro.
To je kuhinja. Lariso si že spoznala.
Ne vem, ali se vidi od tukaj…
Vidiš? Tisto zeleno?
To je zelenjavni vrt. Tam naj bi rasli paradižniki.
- Vidiš? Poleg… - Gali…
Te zanima, kje spim?
- Ja. - Prav.
Najprej je bilo tu zelo temno.
Ampak vsak dan je bolje.
- Vseeno sem prosila za svetilko. - Me lahko poslušaš za hip?
- Mogoče talna svetilka… - Oprosti, da je tako dolgo trajalo,
ampak zdaj sem tu.
Si dobro?
- Gali? - Kaj? Ja, dobro sem.
Zdaj sva sami. Ne razumejo hebrejsko, lahko mi poveš, kaj se dogaja.
Nič se ne dogaja, dobro sem.
- Gotovo si veliko pretrpela. - Kaj?
Pravim, da si veliko pretrpela.
Ja, ampak zdaj sem dobro.
Tu spim.
Ne morem verjeti, da si tu.
Mami…
Zdelo se mi je, da bo šla sem.
- Kaj? - Svetilka.
Ja, mogoče.
Gali, lahko sedeva? Nekaj ti moram povedati.
Jasno.
Pridi.
- Zberi se za trenutek. - Kaj?
Nekaj moraš narediti, da bi šli lahko domov.
Jutri greva v Moskvo.
Skupaj bova šli v banko. Tam te bojo peljali k sefu.
Ni sef, ampak prostor poln sefov.
V tvoj sef sem dala plastično vrečko s stvarjo…
Me poslušaš?
V tvoj sef sem dala vrečko, kjer je stvar, ki si jo obljubila Mihailu.
Vzemi vrečko in jima jo pusti zunaj.
Ko jo bojo imeli, boš lahko šla.
Tako sem se zmenila.
Tudi če nama bojo hoteli težiti,
so tam varnostniki. Pomagali nama bojo.
Domov greva, razumeš?
Prav.
Zelo sem te pogrešala.
Lepo delajo s tabo? Ješ in spiš, kot se spodobi?
Utrujena sem. Oči se mi zapirajo.
- Imaš uro? - Ne, telefon so mi vzeli.
Ja.
Vem, da je zgodaj, ker je še svetlo.
Ampak oči se mi zapirajo.
Ti je prav, če grem spat?
Seveda.
Zelo rada te imam, moja lepa punčka.
Če bi rada govorila o vsem, kar se je zgodilo, sem tukaj.
Prav, mami. Hvala, da si tu.
Rada te imam.
Banka?
Transguard v Moskvi.
Rabite kaj za nocoj?
- Ne. - Odšli bomo zgodaj zjutraj.
Lahko noč.
- Mami? - Ja?
V banko Transguard. Nekaj bomo vzeli iz sefa.
In potem pred peto, prav?
- Še malo, pa bo konec. - Pojdimo.
- Gali in Mihail gresta sama. - Ne, z njo grem.
Rekel sem, da lahko gre, ko dobimo napravo.
Do takrat boste tu.
Gali, objemi me.
Sprememba včerajšnjega načrta.
Ko jim boš dala tisto v sefu,
prosi banko, naj izraelskemu veleposlaništvu sporoči, da jih čakaš tam.
Gali, pojdimo.
Ne vrni se z avtom s temi ljudmi, prav?
- Se vidiva. - Dovolj.
Kako dolgo traja vožnja v Moskvo?
Štiri ure. Mogoče še več.
Naju bojo poklicali od tam, ne?
Da nama povedo, da je vse v redu?
Zakaj ne bi bilo?
V Moskvi so. Pravkar so vstopili v banko.
Gali.
Gali!
Rekli ste, da jo boste izpustili.
Hotela se je vrniti.
Pridi. Večerja je.
Mihail hoče, da se nam pridružiš.
Ja.
Hvala.
Gali… Gali.
So bile v banki težave? So te prisilili, da se vrneš?
- Kaj? Ne. - Kaj pa potem?
Zdaj ko smo vsi tu…
Spomnim se, ko sem se kot otrok
splazil pod mizo in se igral.
Še vedno se spomnim vonja lesenega poda.
Rad sem poslušal odrasle, ko so se pogovarjali.
Pili so, se smejali in se lepo imeli.
Lepi časi.
Ampak čas teče, vse se spreminja in čas se izteče.
Spolzi nam kot voda med prsti.
Ne moremo ga zadržati.
Nocoj bi rad nazdravil
na otroka, ki se bo kmalu rodil.
Rodil se bo čez pol leta
in ljubeče ga bojo pozdravili
njegova mamica,
njegov dedek
in njegova babica.
Ki je prišla iz daljnega Izraela.
Pijmo na našega novega otroka.
- Na zdravje! - Na zdravje!
Kakšen otrok? O čem govori?
- Ja. - Kako to misliš "ja"?
Noseča sem.
Kaj? S kom? Ti je kdo kaj naredil?
- Ne, mami, to je dobro. - Kdo je potem?
Njegov sin. Hodila sva.
- Roma? - Ja, Roma.
- Ga poznaš? - Ne, samo…
- Gali, poskušam… - Mami…
- Lahko za trenutek govoriva normalno? - Prav…
- Povej, kaj se dogaja. - Poskušam.
Prav, razloži.
- Ne morem, jezna si. - Si to želiš? Otroka?
Gospe.
Jejmo zdaj.
Za Gali je bil naporen dan.
Znaš rusko?
Ne še.
To je njegova knjiga. Romova.
To je bila njegova soba.
Praviš, da si ga spoznala.
Ja.
Simpatičen je.
Kako je? Je kaj rekel o meni?
Najbrž me sovraži.
Ne, mislim, da te ljubi.
On mi je pomagal, da sem te našla.
Gali, samo rada bi razumela…
Tu ne moreva ostati.
Galu. To ni prijeten kraj.
- Nočem stran. - Pa morava.
- Ne razumeš… - Ja, pomagaj mi razumeti.
Če bova šli, se bojo zgodile grde stvari.
Ne, ne.
Varovala naju bom. Nič hudega se ne bo zgodilo, obljubim.
Ta soba mi je všeč.
Sploh nisem vprašala, kako je oče.
Dobro je.
Zelo te pogreša.
Mogoče me lahko obišče tudi on.
Ja, mogoče.
Ej.
Mami.
Ne skrbi. Mihail naju bo varoval.
Noseča je, pa nisem vedela.
Presenetilo me je.
Panika me je zajela.
Mogoče sem se res odzvala preveč čustveno.
Ampak sem zelo vesela.
Čudovito je.
Tudi jaz sem rodila Gali zelo mlada.
Prav.
Kiril, veš, kdaj je moj praded zgradil to hišo?
- Ne. - Leta 1852.
Zelo velika posest.
Zgradil je hišo, kjer bi lahko živelo
več rodov njegove naraščajoče družine.
Ampak družina se je iz leta v leto krčila.
Na koncu sem ostal samo jaz.
Povej ji. Prosim, sedi.
To hišo
so zgradili za veliko družino.
Zdaj pa je ostal samo še on.
Mihail je šel pri 20 k vojakom.
Poslali so jih stražit elektrarno v Uralu.
Všeč jim je bilo.
Ampak od 70 ljudi tam
jih je več kot pol umrlo za rakom.
Preživeli niso mogli imeti otrok.
Razen njega.
Čudež se je zgodil.
Sina je imel.
- Enega fanta. - Ja, vaš sin.
- Krasen se mi zdi. - Ni krasen.
Roma je črna ovca.
Hoče, da naše družinsko ime umre z njim.
Noče tega otroka. Ali kateregakoli drugega.
Zato sem moral njegovo odgovornost prevzeti jaz.
Me razumeš?
Ja.
Kam dam zaboj?
Veš, kaj je to?
Ja.
- Razumeš, da mi to veliko pomeni? - Ja.
Ti in tvoja hči sta me obdarovali.
Tvoja hči mi je dala novega…
Novo seme.
Tvoja hči…
Mu je dala novo seme.
Da obnovi družinsko drevo.
Ti pa si mu dala to.
Kar bo napajalo to drevo.
Da bo veliko in močno.
Torej nas čaka nekaj lepega.
Hočem, da si srečna.
Če hočeš ostati, ostani.
Če hočeš nazaj v Izrael, tudi prav.
Če hočeš hišo v Londonu ali Parizu,
samo povej, kje.
Ampak moj vnuk bo ostal tu.
Rekel si, da jo bo izpustil, če mu prinesem, kar hoče.
Rekel sem, da jo boš smela videti.
Ne more ostati tu z njim. To gotovo razumeš.
Videl si, da je sina skoraj na smrt pretepel.
- Ali mi boš pomagal ali… - Nehaj govoriti.
Gali je bila sesuta, ko je prišla. Mihail ji zagotavlja varnost.
Pa ti?
Pojdi. Bodi s hčerjo.
Gali.
Vstani.
- Kaj? Kam? - Pridi.
Mami… Zunaj je tema.
V redu je.
- Ne, ne zdaj. - Žejna sem.
Ne zdaj.
Kaj delava?
Saj sem rekla, presenečenje je. Zunaj ti bom razložila.
Je še kje vhod?
Pridi.
V avto?
Ja, to je presenečenje. Spet vozim. Pridi.
Gali, pridi. Pridi.
Gali, pridi!
V avto.
Gali, v avto.
Gali, sedi v avto, takoj. Takoj!
Zapri!
Ne, ne. Zapri.
Mami, ne.
- Mihail! - Tiho!
Ne, mama, nočem. Ustavi avto.
Ne, ne, mama, nočem. Ustavi avto.
Ustavi avto. Nočem! Ustavi, mama.
Ne, mama, nočem! Ustavi avto!
Pusti krmilo.
Pusti krmilo!
Gali. Gali, si v redu?
Gali! Gali!
Fak. Si dobro?
Gali, poglej me.
- Poglej me. - Odpri!
Ne, ne, Gali!
Gali!
Ne…
Zdravnik.
Si dobro?
Naj zdravnik pride takoj.
Ne.
Konec je. Pojdiva domov.
Zdravnik je že na poti.
Pojdiva.
- Se je znebimo? - Ne, jaz se je bom.
Prasica.
V redu je.
Prasica.
- Kaj ji bo naredil? - Samo klepetata.
Premakni se. Prasica.
Tam.
Tu počakaj.
Samo še mene ima.
Prosim. Dovolite mi ostati. Pri otroku bom pomagala.
- Se lahko poslovim? - Žal mi je.
- Kaj ji boste rekli? - Da mi nisi dala druge možnosti.
Ne, ne recite ji tega.
- Ampak je res. - Nočem, da se počuti krivo. Prosim.
Kaj naj ji rečem?
Ne vem.
Ne vem. Ne vem.
Ne skrbi. Si bom že kaj izmislil.
Mami?
Gali…
Kaj delaš tu? Domov pojdi. Bosa si. Zdravnik prihaja.
V redu je. Vrni se v hišo.
Takoj pridem.
S tvojo mamo samo klepetava.
Pojdi domov, takoj pride.
Sprla sva se, ampak sva se pobotala.
Vse je v redu, Gali.
Kaj pomeni "pobotala"?
Da nisva skregana. Ne?
Reci ji, naj gre domov. Takoj.
- Gali, stopi pred mene. - Kaj?
Ne bo te ustrelil. Verjemi. Daj.
Gali, takoj!
Tvoja mama je tako hotela.
Približaj se mu.
Gali, stran, ne poslušaj je.
Pojdi domov, prosim.
- Ne morem, oprosti. - Gali.
Pošlji jo domov, trapa.
Poslušaj me, prav? Zmogla boš.
Pojdi domov, Gali.
Pojdi proti njemu. Zamiži, če moraš.
Tvoja mama me je prisilila.
Gali, prosim, umakni se.
- Streljal bom! - Ne bo te ustrelil.
Gali, umakni se! Gali, umakni se! Prosim!
Gali!
Gali. Kaj si naredila?
Našel te bom, kamorkoli boš šla.
Vzel bom vnuka in te ustrelil v glavo.
Stoj! Prosim, ustavi!
Prosim, ustavite.
Ustavite! Prosim!
- Sta dobro? - Hvala.
Vozite! Potem bova razložili. Hvala.
Vozite.
Mami…
Oprosti.
- Nisem hotela, da se to zgodi. - Vem.
- Res ne… - Vem.
Ne bojo nama pustili uiti.
- Vse bo v redu. - Ampak…
Me slišiš?
Vse bo v redu.
Orna? Orna Levi?
- Izvolite. - Hvala.
- Pripravljena? - Ne.
Zamiži.
- Daj. - Saj mižim.
Ne glej.
- Vau, kaj pa je? - Tiho.
Prav, poglej.
- Hvala. - Vse najboljše.
Galu… Si dobro?
Ja.
- Spet to delaš. - Kaj?
- Buljim? - Me opazuješ.
- Ej! Prej si moraš kaj zaželeti! - Prioritete, mami.
Kaj? Ne…
Zadovoljna?
- Še sanja se ti ne. - Saj je očitno.
- Ej… - Nič ne sodim.
- Otrok je, ne jaz. - Ja, ker te prvič vidim jesti.
- Ej! - Ne, samo pravim…
- Če boš šla kdaj na zmenek… - Ja?
Ne izberi restavracije.
Žališ me.
Galu… Samo moški je, ki bere časopis.
Sem ne bo prišel nihče.
Sva v kavarni v Kirjat Mockinu
in nič se ti ne bo zgodilo. Obljubim, prav?
Seveda. Vem.
- Predrznica! - Zelo dobro je.
- Vdam se. Prinesi še meni. - Ti…
- Ne poznaš meja. - Vstani že.
Premakni se, bajska.
Kakšna babica!
- Pa sem te. - Resno.
Prevedla Lorena Dobrila