ВСЯКА ПРИЛИКА С ДЕЙСТВИТЕЛНИ ЛИЦА ИЛИ РЕАЛНИ СЪБИТИЯ И МЕСТА Е СЛУЧАЙНА.
САЯНСКИ ПЛАНИНИ, РУСИЯ 6 СЕДМИЦИ ПО-РАНО
Дима, проблем. Затворничка не се е качила в автобуса!
Дай ми номера.
Мамка му… Името й е Гали Леви.
ПРЕВОЗ НА ЖИВОТНИ РЕГИСТРАЦИОНЕН НОМЕР 7099
Мърдайте!
Хайде.
Мърдайте.
Ела.
Ставай.
Тръгвай!
По-живо, върви!
- Животно такова! - Моля ви!
Къде е?
Кирил.
Ти си умна. Знаеш, че не мога да те оставя да си тръгнеш.
Моля те!
Чакай! Първо трябва да ти кажа нещо.
- Да. - Кирил?
- Кой е? - Орна.
Майката на Гали.
В Москва съм.
- Трябва да звъниш само ако… - Намерих го.
- Какво си намерила? - Каквото търсите.
- Човека ли? - Не, той е мъртъв.
Намерих това, което ви е откраднал.
- Къде е? - Държа го в ръката си.
Опиши ми го.
Малка черна кутия.
Отваря се като кутия за бижута
и вътре има нещо, което прилича на компютърен чип
с електроника около него.
Изпрати ми снимка.
Получи ли я?
Кирил?
Прати местоположение.
Орна.
Браво на теб.
- Тук ли я държите? - Ела с мен.
Да.
- Създаваше ли ти проблеми? - Никакви.
Е?
Покажи ми го.
Първо искам да ми обещаеш, че ако ти го дам, ще пуснеш дъщеря ми.
Обещай ми, че щом го получиш, всичко между вас приключва.
Обещавам ти,
че ако тя поиска да си тръгне, ще си тръгне.
Как така "ако поиска"?
Ако поиска, ще си тръгне.
И така, къде е?
Сложих устройството в сейф.
В московска банка.
Защо ме разиграваш? Каза, че ще го донесеш.
Сложих го в сейф, който никой не може да отвори.
Нито аз, нито ти. Никой.
Само Гали.
И само ако отиде там.
Оставих снимка за биометрична идентификация,
така че единственият начин да вземеш устройството е там.
И само след като Гали се прибере.
В коя банка?
В коя банка е?
Първо да видя дъщеря си и тогава ще ти кажа.
Гали?
Здравей! Мамо!
Здравей.
Прическата ли си сменила?
Те ли те доведоха?
Миша, благодаря ти.
Добре ли си?
Това е майка ми.
Всичко е наред, върви, аз ще довърша тук.
Приготвяме храната за утре. Това е Лариса.
Готвим плов, нещо като пилаф с ориз. Вече говоря малко руски.
- След малко ще си тръгнем от тук. - Сега ли пристигна?
- Може ли да я разведа? - Може.
Добре, значи…
Това е кухнята, вече се запозна с Лариса.
Не знам дали го виждаш оттук… Виждаш ли онези зелени топчета там?
Зеленчуковата градина. Там се отглеждат домати.
- Гали. - Искаш ли да видиш къде спя?
- Да. - Добре.
Отначало беше пълна тъмница,
но с всеки изминал ден става все по-добре.
- Помолих ги да ми донесат лампа. - Изслушай ме за момент.
Най-добре да е лампион…
Гали, съжалявам, че ми отне толкова време, но вече съм тук.
Добре ли си?
- Гали? - Какво? Да, добре съм, просто…
Защото вече сме сами. Те не говорят иврит, кажи ми какво става.
Нищо не става, добре съм.
- Преживяла си много. - Какво?
Сигурно си преживяла много.
Да, но вече съм добре.
Ето къде спя.
Не мога да повярвам, че си тук.
Мамо…
Мисля, че тук ще е най-добре.
- Какво? - Лампата.
Да, може би.
Гали.
- Да седнем, искам да ти кажа нещо. - Добре.
Ела.
- Съсредоточи се за момент. - Какво?
За да се приберем у дома, трябва да направиш нещо.
Утре пътуваме за Москва.
Ще отидем заедно в банката. Там ще влезеш сама в трезора.
Не е точно трезор, а стая с много редици касетки.
В твоята касетка сложих найлонов плик с онова нещо, което…
Слушаш ли ме?
В твоята касетка сложих найлонов плик с онова нещо, което си обещала на Михаил.
Ще вземеш плика и ще им го оставиш отвън.
Щом го получат, всичко свършва. Ще те пуснат. Така се договорих с тях.
Дори да се опитат да ни сторят нещо, там има охранители, ще ни помогнат.
Ще се приберем у дома, разбираш ли?
Добре.
Толкова ми липсваше.
Добре ли се отнасят с теб? Как се храниш, как спиш?
Всъщност съм уморена. Очите ми просто се затварят.
- Имаш ли часовник? - Не, взеха ми телефона.
- Да. - Защо ти е?
Знам, че още е рано, още има светлина, но очите ми се затварят.
Може ли да си легна?
Разбира се.
Толкова те обичам, миличка.
Ако искаш да поговорим
за всичко, което се случи, знай, че съм тук.
- Добре, мамо. Благодаря ти, че си до мен. - Обичам те.
Банката?
"Трансгард", в Москва.
Имаш ли нужда от нещо тази вечер?
- Не. - Тръгваме рано сутринта.
Лека нощ.
- Мамо? - Да?
…в банка "Трансгард", ще вземем нещо от сейфа.
И после преди пет, нали?
- Край, почти свърши. - Да тръгваме.
- Гали и Михаил ще отидат сами. - Не, отивам с нея.
Гали ще си тръгне, след като вземем устройството.
Дотогава ти оставаш тук.
Прегърни ме, бързо.
Промяна във вчерашния план: щом им дадеш това, което е в сейфа,
помоли служителя да се обади в нашето посолство и кажи, че ги чакаш.
Хайде.
Но няма да се качваш в колата с тези хора, чу ли?
- И ще се видим по-късно. - Стига!
Колко е пътят до Москва?
Четири часа. Може и повече.
И ще ни се обадят оттам, нали? За да ни кажат, че всичко е минало добре?
Защо да не мине добре?
Вече са в Москва. Току-що са влезли в банката.
Гали.
Гали! Каза, че ще я пуснеш!
Каза, че ще я оставиш да си отиде.
Тя поиска да се върне тук.
Ела. Сега ще вечеряме.
Михаил иска да вечеряш с нас.
- Благодаря. - Гали.
Имаше ли проблеми в банката? Те ли те принудиха да се върнеш?
- Какво? Не. - Тогава какво стана?
След като всички вече сме тук…
Спомням си как като малък
обичах да пълзя и да си играя под масата, на която сега седите.
Все още си спомням миризмата на дървения под.
Харесваше ми да слушам разговорите на възрастните.
Те пееха, пиеха, смееха се и се веселяха…
Бяха хубави дни.
Но времето минава, всичко се променя и времето изтича.
Изплъзва се като вода между пръстите ни и не можем да го задържим.
Но днес искам да вдигна тост
за новото ни бебе, което скоро ще се роди!
Когато се появи на бял свят след шест месеца,
то ще бъде посрещнато с любов и радост
от майка си,
дядо си
и дори от баба си, която е пристигнала чак от Израел.
Да пием за нашето ново бебе!
Наздраве!
Какво бебе? За какво говори той?
Да.
- Как така "да"? - Бременна съм.
Какво? От кого си бременна? Някой те е изнасилил ли?
- Не, това е нещо хубаво. - Тогава от кого?
От сина му. Бяхме гаджета.
- От Рома ли е? - Да, от Рома.
- Чакай, познаваш ли го? - Не, просто…
- Опитвам се да… - Мамо.
- Искам да поговорим като нормални хора. - Добре.
- Кажи ми какво става. - Просто изчакай.
Добре, обясни ми.
- Искаше ли да забременееш? - Не мога, ако си ядосана.
Дами.
Хайде да вечеряме. Днес беше много труден ден за Гали.
Можеш…
да четеш на руски ли?
Не още.
Мисля, че това е негова книга. На Рома.
Това е била неговата стая.
Каза, че сте се запознали?
Да.
Много е мил.
Как е той? Каза ли нещо за мен?
Вероятно ме мрази.
Не. Мисля, че те обича.
Той ми помогна да те намеря.
Гали…
Просто се опитвам да те разбера.
Не можем да останем тук.
Галу. Това не е хубаво място.
- Не искам да си тръгвам. - Но трябва.
- Не разбираш. - Права си, обясни ми.
Ако се опитаме да си тръгнем, ще се случат лоши неща.
Не, не.
Аз ще те пазя, нищо няма да се случи. Обещавам ти, Гали.
Харесва ми тази стая.
Дори не попитах как е татко.
Добре е.
Много му липсваш.
Може би и той ще ми дойде на гости.
Да, може би.
Мамо.
Не се притеснявай. Михаил ще се грижи за нас.
Тя е бременна, а аз не знаех.
Изненадах се,
обзе ме паника и…
Може би съм реагирала доста емоционално,
но много се радвам.
Прекрасно е. Знаеш ли, и аз родих Гали много млада.
Добре.
Кирил, знаеш ли през коя година прадядо ми е построил къщата?
Не.
През 1852 г.
Огромно имение.
Построил е дом, който може да побере
няколко поколения от нарастващото му семейство.
Но животът отминава бързо, хората умират.
И сега останах само аз.
Преведи й. Седни, ако обичаш.
Тази къща е построена за много голямо семейство.
А сега е останал само той.
Влязъл в армията на 20 г.
Охранявали електроцентрала в Урал.
Харесало им.
Но от 70 души над половината починали от рак.
А оцелелите вече не можели да имат деца.
Освен него.
Случило се чудо.
Родил му се син.
- Момче. - Да, твоят син.
- Прекрасен е. - Не е.
Рома е черна овца.
Иска родът ни да умре с него.
Той не иска това дете. Изобщо не иска деца.
Така че сега неговата отговорност е моя.
- Разбираш ли ме? - Да.
Да.
Къде да оставя сандъка?
- Знаеш ли какво е това? - Да.
- А разбираш ли, че е много важно за мен? - Да.
Ти и дъщеря ти ми донесохте подаръци.
Дъщеря ти ми подари ново…
Семенце.
Твоята дъщеря му е подарила семенце.
За да възстанови рода си.
А ти му даде това.
То ще подхрани дървото.
Ще го направи голямо и силно.
Така че имаме нещо хубаво.
И искам да си щастлива.
Ако искаш да останеш тук, остани.
Ако искаш да се върнеш в Израел, върни се.
Ако искаш къща в Лондон или Париж,
просто кажи къде.
Но внукът ми ще остане тук.
Обеща, че ако му намеря това, което иска, ще я пусне.
Казах, че ще ти позволи да я видиш.
Тя не може да остане тук с него. Знам, че го разбираш.
Видя как преби сина си почти до смърт.
- Така че или ще ми помогнеш, или… - Спри да говориш.
Гали беше травмирана, когато дойде тук. Михаил й даде сигурност.
А ти можеш ли?
Върви. Виж се с дъщеря си.
Гали.
Ставай, Галу.
- Къде? - Просто ела.
Мамо…
- Навън е тъмно. - Всичко е наред.
- Не, не сега. - Жадна съм.
Не сега.
- Мамо, какво правим? - Изненада е, ще ти обясня всичко навън.
Да тръгваме.
Има ли друг вход?
Ела.
В колата ли?
Да, това е изненадата - научих се пак да шофирам. Хайде.
Гали, ела. Хайде!
Гали, по-бързо!
Качвай се.
Гали, качвай се в колата!
Качвай се веднага! Бързо!
Затвори вратата! Не, Гали, затвори я!
Мамо, не!
- Михаил! - Тихо!
Не, мамо, не искам. Спри колата. Казах ти, не искам. Спри!
Не искам! Спри, мамо! Моля те, не искам! Спри колата!
Пусни волана. Веднага го пусни!
Гали, добре ли си?
Гали!
Мамка му! Добре ли си?
Гали, погледни ме.
Отвори вратата!
- Не, Гали! - Гали!
Лекар.
Добре ли си? Как си?
- Веднага извикай лекар! - Не, не.
Всичко свърши. Да се прибираме. Лекарят пътува насам.
Да вървим.
- Да се отървем ли от нея? - Не, аз ще го направя.
Кучка.
Спокойно.
Кучка!
- Какво ще й направи? - Нищо, само ще си поговорят.
Върви. Кучка такава! Мърдай!
Там.
Спри тук.
Тя си има само мен. Моля те, нека остана. Ще помагам за бебето.
- Може ли да се сбогувам с нея? - Съжалявам.
Какво ще й кажеш?
Че не си ми оставила избор.
- Не, не й го казвай. - Това е истината.
Не искам тя да се чувства виновна. Моля те.
Какво искаш да й кажа?
Не знам.
Не знам. Не знам!
Не се тревожи. Ще измисля нещо.
Мамо?
Гали.
Какво правиш тук? Прибирай се, боса си. Лекарят идва.
Всичко е наред, миличка. Прибирай се, ей сега ще дойда.
С майка ти просто си говорим. Прибери се, тя ще дойде след малко.
Скарахме се, но вече се помирихме.
Всичко е наред, Гали. Наистина.
Какво е "помирихме се"?
Вече се разбрахме. Нали?
Отпрати я.
Веднага.
- Гали, застани пред мен. - Какво?
Той няма да те застреля, повярвай ми. Направи го.
Гали, направи го веднага!
- Майка ти не ми остави избор. - Приближи се до него.
Гали, моля те, дръпни се, не я слушай.
Прибери се, моля те.
- Не мога, съжалявам. - Гали.
- Кажи й да си върви, глупачко! - Чуй ме. Можеш и ще го направиш.
Моля те, върви си.
Върви към него. Ако трябва, затвори очи.
Майка ти не ми остави избор. Гали, моля те, дръпни се.
- Ще стрелям! - Няма да стреля.
Гали, моля те!
Дръпни се!
Гали!
Гали, какво направи?
Ще те намеря, където и да отидеш.
Ще взема внука си и ще ти пръсна мозъка!
Моля ви, спрете!
Спрете!
Спрете! Моля ви!
- Добре ли сте? - Благодаря ви.
Карайте, бързо! После ще ви обясним. Благодаря.
Карайте.
Мамо, аз…
Съжалявам.
Не исках да стане така.
Знам.
- Не исках. - Знам.
- Мамо, няма да ни оставят да си тръгнем. - Всичко ще бъде наред.
Но те…
Не ме ли чу?
Всичко ще бъде наред.
Орна Леви?
- Заповядайте. - Благодаря.
- Готова ли си? - Да.
Затвори очи.
- Давай, затвори ги. - Затворих ги!
Не ги отваряй.
- Чудя се какво ли е. - Тихо.
Отвори ги.
- Благодаря, мамо. - Честит рожден ден.
Галу, добре ли си?
Да.
- Пак го правиш. - Кое?
- Гледам те? - Преценяваш ме.
- Не си си пожелала нищо! - Първо яденето.
Какво? Не…
Доволна ли си?
- Нямаш представа колко. - Вижда се.
Не те съдя.
- Не съм аз, а бебето. - Сякаш не съм те виждала да се тъпчеш!
- Какво? - Не, само предлагам…
- Ако излезеш с някого на среща… - Да?
Не избирай ти ресторанта.
Искаш да ме засрамиш, така ли?
Галу. Това е просто мъж, който чете вестник.
Никой няма да дойде тук.
Седим в кафене в Кирят Моцкин и нищо няма да ти се случи.
Обещавам ти.
Да, знам.
- Ама че нахалство! - Вкусно е.
- Предавам се, иди ми вземи един. - Ах, ти…
- Нямаш срам. - Ставай де!
Мърдай, дебелано.
Ама че баба!
- Точно. - Сериозно.
Превод на субтитрите Живко Тодоров