‫- הסדרה הזו בדיונית -
‫- כל דמיון לאנשים אמיתיים, ‫חיים או מתים, -
‫- או אירועים או מקומות אמיתיים ‫מקרי בהחלט. -
‫- הרי סייאן, רוסיה ‫שישה שבועות קודם לכן -
‫דימה, יש לנו בעיה.
‫חסרה אסירה, היא לא הייתה באוטובוס!
‫תן לי את מספר האסירה.
‫פאק… שמה גלי לוי.
‫- הסעת בעלי חיים ‫מספר רישיון 7099 -
‫זוזו, זוזו…
‫זוזו.
‫בואי.
‫קומי.
‫קדימה!
‫קדימה, מהר.
‫קומי ובואי.
‫חיה שכמוך.
‫בבקשה! אני לא…
‫- היי. ‫- איפה זה?
‫אני…
‫איפה זה?
‫קיריל.
‫את חכמה.
‫את יודעת שאני לא יכול ‫פשוט לתת לך לעזוב.
‫בבקשה. בבקשה…
‫רגע!
‫יש משהו שאתה צריך לדעת קודם.
‫- הבת -
‫- כן. ‫- קיריל?
‫- מי זו? ‫- אורנה.
‫אימא של גלי.
‫אני במוסקבה.
‫אל תשתמשי במספר הזה אלא אם כן…
‫מצאתי את זה.
‫מה מצאת?
‫את מה שחיפשתם.
‫את האיש?
‫לא, האיש מת.
‫מצאתי את מה שהוא גנב מכם.
‫איפה זה?
‫זה ביד שלי.
‫תארי לי את זה.
‫זו קופסה שחורה קטנה.
‫אפשר לפתוח אותה כמו קופסת תכשיטים
‫ובתוכה יש משהו שנראה כמו שבב של מחשב
‫עם דברים אלקטרוניים סביבו.
‫צלמי ושלחי לי.
‫קיבלת את התמונה?
‫קיריל?
‫שלחי לי את המיקום שלך.
‫אורנה.
‫עבודה טובה.
‫כאן היא נמצאת?
‫בואי איתי.
‫כן.
‫- היא עשתה בעיות? ‫- לא.
‫נו?
‫תראי לי מה מצאת.
‫קודם כול אני רוצה שתבטיח לי
‫שאם אתן לך את זה, ‫תשחרר את הבת שלי.
‫תבטיח לי שברגע שזה יהיה בידיך, ‫כל העניין ביניכם גמור.
‫אני מבטיח לך…
‫שאם היא תרצה לעזוב, היא תעזוב.
‫מה זאת אומרת, "אם היא תרצה לעזוב"?
‫אם היא תרצה לעזוב, היא תעזוב.
‫אז איפה זה?
‫הכנסתי את המכשיר לכספת.
‫בבנק במוסקבה.
‫למה לשחק משחקים?
‫אמרת שתביאי את זה.
‫הכספת שבה הפקדתי את זה…
‫איש לא יכול לפתוח אותה.
‫לא אני, לא אתה.
‫אף אחד.
‫רק גלי.
‫ורק אם היא תיסע לשם.
‫יש להם תמונה לזיהוי ביומטרי,
‫אז תוכל להשיג את המכשיר רק שם.
‫ורק אחרי שגלי תחזור הביתה.
‫איזה בנק?
‫קודם תן לי לפגוש את הבת שלי ואז אגיד לך.
‫גלי?
‫היי!
‫אימא!
‫היי.
‫עשית משהו בשיער?
‫את… הם הביאו אותך?
‫מישה, תודה על הכול.
‫את בסדר?
‫זו אימא שלי.
‫זה בסדר, את יכולה ללכת, ‫אני אסיים כאן.
‫אנחנו בדיוק מכינות אוכל למחר.
‫זאת לריסה.
‫וזה פלוב כזה, זה כמו פילאף.
‫אני גם קצת מדברת רוסית עכשיו.
‫זה בסדר, אנחנו עוד שנייה עפות מפה.
‫את הגעת עכשיו?
‫- אני יכולה להראות לה את המקום? ‫- בבקשה.
‫אוקיי. אז טוב, אז יש פה…
‫טוב, זה המטבח.
‫ואת פגשת כבר את לריסה. ‫ויש לנו פה…
‫אני לא יודעת אם אפשר לראות את זה מכאן.
‫את רואה שמה? ‫את הגולות הירוקות האלה?
‫יש שם איזו גינת ירק. ‫אמורות לצאת משם עגבניות.
‫- את רואה את זה שם? מעבר ל… ‫- גלי.
‫רוצה לראות איפה אני ישנה?
‫- כן. ‫- אוקיי.
‫בהתחלה היה פה ממש חשוך,
‫וזה כן משתפר מיום ליום,
‫אבל אני בכל זאת ביקשתי מהם
‫- להביא לי אולי איזו מנורה… ‫- שומעת רגע?
‫חשבתי על מנורה עומדת כזאת ‫שזה יכול להיות נחמד.
‫גלי, אני כל כך מצטערת ‫שלקח לי כל כך הרבה זמן להגיע,
‫אבל אני פה עכשיו.
‫את בסדר?
‫- גלי? ‫- מה? כן. אני אחלה. אני סתם.
‫כי אנחנו לבד עכשיו.
‫והם לא מבינים עברית, ‫אז את יכולה לספר לי מה קורה?
‫לא קורה שום דבר. אני ממש בסדר.
‫- כי בטח עברת הרבה. ‫- מה?
‫אני אומרת שבטח עברת הרבה.
‫לא, כן, אני יודעת, ‫אבל אני ממש בסדר עכשיו.
‫ופה אני ישנה.
‫אני לא מאמינה שאת פה.
‫אימא.
‫חשבתי יכול להיות יפה כאן דווקא.
‫- מה? ‫- המנורה.
‫כן, אולי.
‫גלי.
‫אפשר שנשב שנייה? ‫אני רוצה להגיד לך משהו.
‫בטח.
‫בואי.
‫- אני צריכה שתתרכזי רגע. ‫- מה?
‫בשביל שנוכל לחזור הביתה, ‫יש משהו שאת צריכה לעשות.
‫מחר אנחנו נוסעות ביחד למוסקבה.
‫אנחנו נלך ביחד לבנק.
‫ובבנק הם יכניסו אותך לבד לכספת.
‫לא כספת-כספת, ‫זה מין חדר כזה עם מלא, מלא, מלא תאים.
‫ובתא שלך שמתי שקית ניילון עם הדבר הזה…
‫את איתי?
‫בתא שלך שמתי שקית ניילון
‫עם הדבר הזה שאת הבטחת למיכאיל.
‫את תוציאי את שקית הניילון ‫ואת תשאירי להם את זה בחוץ.
‫ומהרגע שהשארת להם את זה, זהו. ‫הם ישחררו אותך.
‫זה מה שסיכמתי איתם.
‫וואו.
‫וגם אם הם ימשיכו לעשות לנו בעיות,
‫אז יש מלא אנשים בבנק ואבטחה, ‫והם יעזרו לנו.
‫אנחנו חוזרות הביתה, הבנת?
‫אוקיי.
‫כל כך התגעגעתי.
‫איך התייחסו אלייך, יפה פה? הם נתנו לך ‫לאכול ולישון כמו שצריך?
‫אני עייפה באמת. ‫כאילו העיניים שלי נעצמות.
‫יש לך שעון?
‫לא, הם לקחו לי את הטלפון.
‫כן.
‫נראה לי שעוד מוקדם. יש עוד אור,
‫אני פשוט נורא עייפה. ‫העיניים שלי נעצמות.
‫זה בסדר שאני אלך לישון?
‫כן.
‫אני אוהבת אותך, יפה שלי.
‫ואם את רוצה לדבר
‫על כל מה שקרה, תדעי שאני פה, בסדר?
‫טוב, אימא. תודה שאת פה.
‫אני אוהבת אותך.
‫הבנק?
‫טרנסגארד במוסקבה.
‫אתן צריכות משהו הלילה?
‫- לא. ‫- נצא מוקדם בבוקר.
‫לילה טוב.
‫- אימא? ‫- מה?
‫לבנק טרנסגארד, ‫ניקח דבר אחד מהכספת
‫ונחזור לפני חמש, בסדר?
‫זהו, עוד שנייה זה נגמר.
‫בואו נזוז.
‫גלי ומיכאיל ייסעו לבד.
‫לא, אני נוסעת איתה.
‫אמרתי שגלי תוכל לעזוב ‫אחרי שנקבל את המכשיר.
‫עד אז, את נשארת כאן.
‫גלי, תביאי לי חיבוק. מהר.
‫שינוי קטן בתוכנית של אתמול:
‫אחרי שאת מביאה להם את מה שיש בכספת,
‫את מבקשת מהבנק להתקשר לשגרירות ישראל, ‫שיגידו להם שאת מחכה שם.
‫גלי, בואי נזוז.
‫לאוטו, עם האנשים האלה, ‫את לא נכנסת יותר, בסדר?
‫- ואני אראה אותך יותר מאוחר, טוב? ‫- מספיק!
‫כמה זמן נסיעה מכאן למוסקבה?
‫ארבע שעות.
‫אולי יותר.
‫והם יתקשרו אלינו משם, נכון?
‫כדי…
‫כדי להגיד לנו שהכול עבר כשורה?
‫למה שלא יעבור כשורה?
‫הם במוסקבה.
‫הם נכנסו לבנק הרגע.
‫גלי.
‫גלי!
‫אמרת שתשחרר אותה.
‫היא ביקשה לחזור לכאן.
‫בואי.
‫יש ארוחת ערב עכשיו.
‫מיכאיל רוצה שתצטרפי אלינו.
‫כן.
‫תודה.
‫גלי. גלי.
‫הייתה בעיה בבנק? מה קרה?
‫זה הם הכריחו אותך לבוא?
‫מה? לא.
‫אז מה קרה?
‫עכשיו שכולנו כאן יחד…
‫אני זוכר כשהייתי ילד
‫ואהבתי לזחול ולשחק מתחת לשולחן.
‫אני עוד זוכר את ריח רצפת העץ
‫וכמה שאהבתי להקשיב למבוגרים מדברים.
‫הם דיברו וצחקו…
‫תקופה יפה.
‫אבל הזמן חולף, הכול משתנה ‫והזמן הולך ואוזל.
‫הזמן חומק לו כמו מים בין אצבעותינו
‫ואנחנו לא יכולים לאחוז בו.
‫אבל היום, אני רוצה להרים כוסית
‫לחיי התינוק שייוולד בקרוב.
‫כשהוא יגיע בעוד שישה חודשים
‫הוא יתקבל באהבה
‫על ידי אמו,
‫סבו
‫ואפילו סבתו
‫שהגיעה כל הדרך מישראל.
‫לחיי התינוק החדש שלנו!
‫- לחיים! ‫- לחיים!
‫מה תינוק?
‫על מה הוא מדבר?
‫כן.
‫מה "כן"?
‫אני בהיריון.
‫מה? ממי את בהיריון? ‫מישהו עשה לך משהו?
‫- לא, אימא, זה דבר טוב. ‫- אז ממי?
‫הבן שלו. אנחנו יצאנו פעם.
‫מרומה?
‫כן, רומה.
‫- מה, את מכירה אותו? ‫- לא, אני…
‫- גלי, אני באמת מנסה… ‫- אימא.
‫אבל אני חייבת רגע שנדבר שנייה נורמלי.
‫אוקיי.
‫- תסבירי לי בבקשה מה קורה פה. ‫- אז אני מסבירה, רגע.
‫אוקיי, אז תסבירי.
‫- אני מנסה. ‫- זה משהו שאת רצית?
‫- להיכנס להיריון? זה בכוונה? ‫- אני לא יכולה כשאת כועסת עליי.
‫גבירותיי.
‫אולי עדיף שנאכל עכשיו.
‫היה לגלי יום קשה מאוד.
‫את…
‫יודעת לקרוא רוסית?
‫עוד לא.
‫זה הספר שלו, אני חושבת. של רומה.
‫זה החדר שלו.
‫אמרת שפגשת אותו?
‫כן.
‫הוא מתוק.
‫איך הוא? הוא אמר עליי משהו?
‫הוא בטח שונא אותי.
‫לא, אני חושבת שהוא אוהב אותך.
‫הוא זה שעזר לי למצוא אותך.
‫היי.
‫היי, גלי.
‫גלי, אני רק מנסה להבין…
‫כי אנחנו לא יכולות להישאר פה.
‫גלו.
‫זה לא מקום טוב.
‫אני לא רוצה ללכת.
‫אנחנו חייבות.
‫- את לא מבינה. ‫- נכון, אז תעזרי לי.
‫אם ננסה ללכת,
‫אז יקרו דברים רעים.
‫לא. לא.
‫אני אשמור עלינו
‫שכלום לא יקרה, אני מבטיחה. גלי.
‫אני אוהבת את החדר הזה.
‫לא שאלתי אותך איך אבא.
‫הוא בסדר.
‫מתגעגע אלייך מאוד.
‫אולי הוא גם יכול לבקר.
‫כן, אולי.
‫היי.
‫אימא.
‫אל תדאגי.
‫מיכאיל ישמור עלינו.
‫היא פשוט בהיריון ולא ידעתי,
‫אז זה הפתיע אותי
‫וחשתי חרדה ו…
‫אולי הגבתי באמוציונליות,
‫אבל זה משמח אותי מאוד.
‫זה נפלא ו…
‫תשמע, גם אני ילדתי את גלי בגיל צעיר מאוד.
‫בסדר.
‫קיריל, אתה יודע ‫באיזו שנה סבא-רבא שלי בנה את הבית הזה?
‫לא.
‫ב-1852.
‫אחוזה עצומה.
‫הוא בנה מקום שיכול לאכלס
‫דורות רבים של המשפחה הצומחת שלו.
‫אבל משנה לשנה המשפחה רק קטנה,
‫עד שרק אני נותרתי.
‫תגיד לה.
‫שבי, בבקשה.
‫הבית הזה
‫נבנה למשפחה גדולה מאוד.
‫ועכשיו רק הוא נותר.
‫מיכאיל היה בן 20 בצבא.
‫היחידה שלו ‫נשלחה לשמור על תחנת כוח באורל.
‫הם אהבו את זה.
‫אבל מתוך 70 אנשים, חצי…
‫יותר מחצי מתו מסרטן.
‫ואלה שנותרו בחיים ‫לא יכלו להביא ילדים לעולם.
‫רק הוא.
‫אבל קרה לו נס.
‫נולד לו בן.
‫- בן אחד. ‫- כן, הבן שלך.
‫הוא נראה נהדר.
‫הוא לא נהדר.
‫רומה הוא כבשה שחורה.
‫הוא רוצה ששם המשפחה שלנו ייקבר איתו.
‫הוא לא רוצה את הילד הזה
‫או כל ילד אחר.
‫אז עכשיו האחריות שלו היא האחריות שלי.
‫את מבינה?
‫כן.
‫איפה להשאיר את הארגז?
‫את יודעת מה זה?
‫כן.
‫את מבינה שזה חשוב לי מאוד?
‫כן.
‫אז את והבת שלך…
‫נתתן לי מתנות.
‫הבת שלך נתנה לי…
‫זרע.
‫הבת שלך…
‫נתנה לו זרע חדש.
‫כדי שיוכל להצמיח את עץ המשפחה שלו.
‫ואת נתת לו את זה.
‫וזה יזין את העץ.
‫ויעשה אותו גדול וחזק.
‫אז יש לנו עניין טוב כאן
‫ואני רוצה שתהיו מאושרות.
‫אם תרצו להישאר כאן, תישארו כאן.
‫אם תרצו לחזור לישראל, אז ישראל.
‫אם תרצו בית בלונדון או בפריז,
‫רק תגידו איפה.
‫אבל הנכד שלי…
‫יישאר כאן.
‫אמרת שאם אשיג לו מה שהוא רוצה, ‫הוא ישחרר אותה.
‫אמרתי שהוא ייתן לך לפגוש אותה.
‫אבל היא לא יכולה להישאר כאן איתו, ‫ואני יודעת שאתה מבין את זה.
‫ראית איך הוא כמעט הכה את הבן שלו למוות.
‫- אז או שתעזור לי… ‫- כדאי לך להפסיק לדבר.
‫גלי הייתה שבורה כשהגיעה לכאן.
‫מיכאיל שמר עליה.
‫את מסוגלת לעשות את זה?
‫לכי.
‫תהיי עם הבת שלך.
‫גלי.
‫קומי, גלו.
‫- מה? לאן? ‫- בואי.
‫אימא…
‫חושך.
‫הכול בסדר.
‫- לא עכשיו. ‫- אני צמאה.
‫לא עכשיו.
‫אימא, מה אנחנו עושות?
‫אמרתי לך, זאת הפתעה. ‫אני אסביר לך את הכול בחוץ.
‫צריך לצאת.
‫יש עוד יציאה?
‫בואי.
‫מה, לאוטו?
‫כן. כן, זאת ההפתעה. ‫למדתי לנהוג מחדש. בואי.
‫גלי. גלי, בואי.
‫בואי, אהובה.
‫גלי, בואי!
‫תיכנסי לאוטו.
‫גלי, תיכנסי לאוטו!
‫גלי, תיכנסי לאוטו עכשיו!
‫עכשיו!
‫תסגרי!
‫לא. גלי, תסגרי!
‫אימא, לא. אני לא…
‫- מיכאיל! ‫- די, גלי, תהיי בשקט!
‫לא, אימא, אני לא רוצה. ‫אני לא רוצה. אימא, תכבי את האוטו.
‫לא, לא, אימא. ‫אני לא רוצה. תעצרי את האוטו.
‫אימא, תעצרי את האוטו. ‫אני לא רוצה. תעצרי, אימא!
‫לא, אני לא רוצה. ‫תעצרי את האוטו. אימא, תעצרי את האוטו!
‫לא, תעזבי את ההגה!
‫תעזבי את ההגה עכשיו!
‫גלי! גלי, את בסדר?
‫גלי! גלי!
‫פאק. פאק. את בסדר?
‫גלי, תסתכלי עליי.
‫- תסתכלי עליי. ‫- פתחי את הדלת!
‫לא! גלי!
‫גלי!
‫לא…
‫רופא.
‫את בסדר? את בסדר?
‫תזמין רופא מיד!
‫לא, לא.
‫זה נגמר. בואי נלך הביתה.
‫הרופא בדרך.
‫קדימה.
‫- להיפטר ממנה? ‫- לא, אני אעשה את זה.
‫כלבה.
‫זה בסדר.
‫כלבה.
‫מה הוא עושה לה?
‫הם רק מדברים…
‫לכי.
‫כלבה קטנה.
‫זוזי.
‫לשם. לשם.
‫עצרי כאן.
‫אין לה איש מלבדי.
‫בבקשה. תן לי להישאר. ‫אני אעזור עם התינוק.
‫אני יכולה ללכת להיפרד?
‫אני מצטער.
‫מה תגיד לה?
‫שלא הותרת לי ברירה.
‫לא, לא. אל תגיד לה את זה.
‫אבל זו האמת.
‫לא, אבל אני לא רוצה ‫שהיא תרגיש אשמה. בבקשה.
‫מה את רוצה שאגיד לה?
‫אני לא יודעת.
‫אל תדאגי.
‫אחשוב על משהו.
‫אימא?
‫גלי.
‫מה את עושה?
‫לכי הביתה, את יחפה. הרופא בדרך.
‫הכול בסדר, חמודה. לכי לבית.
‫אני תכף אגיע.
‫אימא שלך ואני רק מדברים.
‫לכי הביתה בבקשה, היא כבר תבוא.
‫רבנו, אבל התפייסנו.
‫הכול בסדר, גלי. באמת.
‫מה זה "התפייסנו"?
‫אנחנו בסדר עכשיו.
‫נכון?
‫תגידי לה ללכת.
‫מיד!
‫גלי, בואי תעמדי מולי.
‫מה?
‫הוא לא יירה בך. ‫אני מבטיחה לך. תעשי את זה.
‫גלי, תעשי את זה עכשיו!
‫אימא שלך לא הותירה לנו ברירה.
‫עכשיו תתקרבי אליו.
‫גלי, תתרחקי בבקשה, אל תקשיבי לה.
‫לכי הביתה, בבקשה.
‫- אני לא יכולה, מצטערת. לא יכולה. ‫- גלי.
‫תגידי לה ללכת הביתה, טיפשה!
‫אני צריכה שתקשיבי לי, אוקיי?
‫את יכולה ואת עושה את זה. ‫את שומעת אותי?
‫לכי הביתה בבקשה, גלי.
‫תתקדמי אליו. ‫תעצמי עיניים אם את צריכה.
‫אימא שלך לא הותירה לי ברירה.
‫גלי, זוזי בבקשה.
‫אני אירה!
‫תמשיכי, בחיים הוא לא יירה בך.
‫גלי, זוזי!
‫גלי, זוזי, בבקשה.
‫גלי!
‫גלי. מה עשית?
‫אמצא אותך בכל מקום שתלכי אליו.
‫אני אקח את הנכד שלי ואירה לך בראש!
‫עצרו, בבקשה! עצרו!
‫בבקשה עצרו, עצרו!
‫עצרו, היי! בבקשה!
‫- אתן בסדר? ‫- תודה.
‫תודה.
‫סעי, סעי!
‫תודה. אסביר אחר כך. תודה.
‫סעי.
‫היי.
‫אימא.
‫אני…
‫אני מצטערת.
‫אני לא התכוונתי שכל זה יקרה. אני לא…
‫אני יודעת.
‫- אני לא… ‫- אני יודעת.
‫אימא, הם לא ייתנו לנו ללכת.
‫הכול יהיה בסדר.
‫הם לא…
‫את שומעת אותי?
‫הכול יהיה בסדר.
‫אורנה? אורנה לוי?
‫- זה שלך, בבקשה. ‫- תודה.
‫- מוכנה? ‫- נו.
‫תעצמי עיניים.
‫- תעצמי, נו! ‫- נו, אני עוצמת, נו.
‫לא לפתוח.
‫- וואו, מעניין מה זה. ‫- שקט.
‫אוקיי, תפתחי.
‫וואו.
‫- תודה. תודה, אימא. ‫- יום הולדת שמח.
‫גלו, הכול טוב?
‫כן.
‫- את עושה את זה שוב. ‫- מה?
‫- בוהה? ‫- סוקרת אותי.
‫היי!
‫- מה זה ככה בלי משאלה? ‫- סדר עדיפויות, אימא.
‫לא.
‫שמחה?
‫- אין לך מושג כמה. ‫- זה דווקא ניכר.
‫- היי! ‫- לא, לא בקטע… לא שופטת.
‫אימא, זה לא אני, זה העובר.
‫כן, כי זו פעם ראשונה שאני רואה אותך אוכלת.
‫- היי. ‫- לא, אני רק מציעה…
‫- שנגיד, אם יהיה לך דייט… ‫- כן?
‫אז לא מסעדה. נגיד.
‫זה ממחוזות השיימינג מה שאת עושה לי פה.
‫גלו.
‫זה איש שקורא עיתון.
‫אף אחד לא יבוא לפה.
‫אנחנו בבית קפה בקריית מוצקין
‫ושום דבר לא יקרה לך פה.
‫מבטיחה, אוקיי?
‫בדוק, אני יודעת.
‫- חוצפנית! ‫- אוי, זה טוב.
‫- טוב, נשברתי. לכי תזמיני לי. ‫- תאמיני לי, את…
‫- אין לך גבולות. ‫- קומי, קומי.
‫יאללה, שמיינה.
‫כזאתי סבתא.
‫- התלבש. ‫- ממש.
‫תרגום: אסף ראביד