PŘÍBĚH JE FIKTIVNÍ.
PODOBNOST S LIDMI ŽIJÍCÍMI ČI MRTVÝMI, UDÁLOSTMI A MÍSTY JE NÁHODNÁ.
AŤ BRZY SROSTE
Orno, mrtvá není. On vám lže.
Mrtvá není. Drží ji ve svém domě.
Nikoho k ní nepouští.
Že, táto?
Vstaňte.
- Čas odletu platí? - Jo, platí.
Letiště je tam. Do Izraele to odlétá za hodinu.
- Nechají vás odletět. - Moment.
Podle Romy ji drží v domě jeho otce. Říkal, že Gali je naživu.
- Pojďte. - Letí vám to.
Počkejte. Jen mi řekněte, co mu vzala. Seženu to.
- Pojďte! - Vrátím to!
Prosím.
Ne! Počkejte.
Počkejte! Počkejte!
Počkejte! Neodjíždějte.
- Jde o dceru. Neustoupím. - Uhněte!
- Ne! Prosím! - Orno!
- Z cesty. - Ne.
Nenechám vás odjet. Ne. Ne! Počkejte!
Prosím, jen…
Neodjíždějte. Počkejte.
Jen minutku. Prosím.
Ať už mu ukradla cokoli, slibuji, že to vrátím.
Jsem její matka. Znám ji. Najdu to. Prosím.
Antone, dopřej mi minutku. Nespusť z očí tu druhou.
Měla čtyři pasy.
Zeptal se mě na tohoto muže.
Proč na něj?
To on tu věc má?
Ano.
Ale nenajdete ho.
Proč? Jak to víte?
Ani my ho nenašli.
Už jsme tam někoho poslali.
Profesionály. A ti ho najít nedokázali.
V Mumbaji je teď hodně horká půda.
Ale na druhou stranu, vy máte k ruce izraelskou zpravodajskou službu.
Jen nezapomeňte, že zrovna ta se loajalitou neproslavila.
Jestli něco objevíte, zavolejte mi.
A pak zařídíme, abyste viděla dceru.
Antone!
MATEŘSKÉ POUTO
- Jmenuje se Efraim Goldstein. - Efi.
I tady po něm pátrá indická policie.
Ve složce je jedna zpráva.
Poznal ho pasažér autobusu, co jezdí na letiště.
Byl zraněný, ale naživu.
Policie stejně nezjistila nic.
- Od té doby nic. - Já myslela, že je mrtvý.
Jeho přítel v Izraeli mu sem poslal peníze, které si ale nevybral.
Jestli mrtvý není, tak je to dobrý výchozí bod pátrání.
Nejste policie, že?
- Ne. - Tak odkud máte moji adresu?
Doufáme ve vaši pomoc.
- Jste z Ruska? - Z Izraele.
A jakou měnou se v Izraeli platí?
Není ostuda něco si za to vzít.
Jak vám mohu pomoci?
Náš přítel cestoval sám po Indii.
A… Je trochu zmatený.
On není zcela v pořádku.
Víme, že mu sem někdo poslal peníze
a že ten bankovní převod je na vaše jméno.
Asi za pomoc, nebo proto, že jste mu něco prodala.
Nebo prostě… Třeba jen tušíte, kde by mohl být.
Počkat, ukážu vám ho.
To je on.
Ten vaším přítelem není.
- Nepotkala jsem ho. - Jak to myslíte?
Jak to myslíte?
S těmi penězi se někdo spletl.
Příjmení napsali s dvojitým T. To je moje jméno.
Asi tím mysleli „Lali Batahya“ s jedním T.
A to jméno je tady běžné.
Jako mouchy nad odpadky.
Ale toho muže neznám.
O penězích jste mi řekly až vy a další lidi, co sem přišli.
Moment. On už se tu na to někdo ptal?
Jo.
Dva Rusové, jeden Američan, a teď Izraelky.
Ten muž měl hodně přátel, co?
Všem jsem řekla to, co vám.
Jste v nesprávném domě.
Kdyby na mě čekalo 3 000 eur,
celou cestu do banky skáču radostí.
Co kamarád vašeho muže…
Můj muž na nic takového čas nemá.
Stěží si najde čas na nás.
Promiňte.
Můj druhý syn se vrací ze školy. Musí jíst, než půjde do práce. Prosím.
Odejděte.
Proč někdo napsal vaše jméno se dvěma T? Je to tak podivná chyba.
Madam,
kdyby to dávalo smysl, nebyla by to chyba, viďte?
Jdeme.
Mám z toho špatný pocit.
A nemáme ho my všichni?
Takže jaký přesně plán máme?
Najdeme Efiho, vrátíme, co ukradl, osvobodíme Gali,
a zase si půjdeme po svých.
Globální oteplování, kolaps potravního řetězce, apokalypsa, konečná.
Dobře, ale ptám se…
Z dobroty srdce tu asi nejste.
- To taky. - Dobře, ale…
Můžete mí říct, co to je?
Co Gali vlastně ukradla?
Co vás dovedlo až sem?
Co máte za úkol najít a dovézt nazpět.
Ne. Spíš je to takhle: vy potřebujete letenky, já zase výplatu.
Co to je?
Ruka ruku myje. Musíme tu ztracenou věc najít spolu.
Vezmete to do Ruska, abyste dostala svoji otravnou dceru zpět,
a dám avízo do Izraele, kde to je.
Stačí adresa. O zbytek se postarají profíci.
Nebojte.
- Rita? - Ano.
- Zdravím. - Zdravím.
- Zdravím, Sam. - Těší mě.
Malý dárek od Stefana.
Moc děkuju.
- Zdraví. - Kdo je Stefan?
Buďte zticha.
- Co si sednout tam? - Ano.
- Jdeme. Tak šup. - Sem.
Když jste zranění a pátrají po vás, chcete dvě věci.
Chcete pas, abyste odsud vypadli,
a doktora, abyste nezaklepali bačkorama.
A abyste ty dvě věci získali, potřebujete někoho, kdo vám pomůže.
Někdo mu poslal peníze, ale tam to končí. Nikdo si je nevybral.
A pak, je zraněný.
Jo, zranění není žádná záhada.
Ale doktor se hledá trošku obtížněji.
V Mumbaji moc doktorů, co to dělají, není.
Jestli byl zraněný, pravděpodobně se obrátil na tohoto doktora.
Zpátky k tomu autobusu.
Policie zveřejnila jeho popis a někdo se ozval.
V Mumbaji je okolo 15 000 autobusů,
ale viděli ho v jednom, co mířil na letiště.
Uplynuly tři měsíce, a nikdo netuší, kde toho chlapa hledat.
Počkat.
Tohle se stalo před třema měsícema?
Ono to souvisí s havranem?
Co je havran?
- To je fuk. - Systém.
- Cože? - O tom je přece řeč, nebo ne?
Ten únos.
„Ten únos?“ Jaký únos?
Před třemi měsíci čtyři ozbrojení muži unesli z mumbajského hotelu inženýra.
A pak ho zabili.
A pak se další muži pokoušeli zabít je.
Co? Vy jste o tom neslyšely?
Bylo to ve zprávách.
Děkuji, Same. Zpátky k tématu.
On to byl taky Izraelec, ten inženýr.
To zařízení, které vyvinul, zbraň, naváděcí systém, prostě něco,
je v podstatě prototyp, který ukradl vašim lidem.
Za tím se všichni ženou.
Ten inženýr to má za sebou a nikdo netuší, kam se to zařízení podělo.
Tři měsíce do Indie proudí davy,
zakopávají přes sebe a snaží se to najít.
Celá řada lidí zmizela.
Další řada lidí ty lidi zase hledá.
Jste v pořádku?
Ano, jsem v pořádku.
Ten chlapík, kterého hledáte, máte třeba jeho fotku?
Ukažte ji.
Paráda.
Dojdu se vyčůrat.
Jestli se tu zastaví obsluha, tak jim řekněte o pivo.
Je to izraelské.
Tak proto jste tady?
- Řeknete mi aspoň, kdo je Stefan? - Ne.
- Řeknete mi, co je v tom balíčku? - Ne.
Bezva.
ÚNOS A STŘELBA V MUMBAJSKÉM HOTELU SEDM MRTVÝCH, OSM ZRANĚNÝCH
Střelba
vrcholila kolem 10. ráno. Trvala téměř 30 minut.
Ne!
Ano.
Ne.
V Mumbaji, ano.
Dobře?
- Ten chlapík čůrat nešel. - Cože?
Viděla jsem ho před chvilkou telefonovat. Na záchodě.
Vzadu je okno, kterým je tam vidět.
Hele, něco mě na záchodku napadlo.
Toho chlapíka vám pomůžu najít.
Pojďme si projít všechny detaily.
Jdeme.
- Kam? - Musíme zmizet.
- Rito, co je? Co… - Orno.
- Chtěl nám pomoct. - Co je?
Ten nepomáhá.
- Ženská! - Jdeme.
Co to děláte?
Klid. Pokračujeme v chůzi. Turistky hledající něco k snědku.
Vlezte do taxi.
Ne. Já jím.
- Nevadí. V klidu dojezte. - Ne.
Promiňte, dámy, mám pauzu. Vystupte si, prosím.
Nebezpečné místo, nebezpeční lidé.
Jestli si usmyslí, že víte něco extra, nezaváhají a zbaví se vás. Rozumíte mi?
Promiňte. Nedošlo mi, že nás prodá.
Jdeme. Za naším doktorem.
- Rita? - Ano.
Jdete pozdě.
Nemám moc času. Syn slaví narozeniny.
Promiňte, nezdržíme vás. Všechno nejlepší.
Která jste zraněná?
Vypadáte zdravě.
To jsme.
- O co jde? - Potřebujeme konzultaci.
Za pár otázek vám zaplatíme, co si řeknete.
Nevím, kdo vám dal na mě číslo, ale byl to omyl.
S nemocí běžte do nemocnice.
Ne, prosím. Hledáme známého. Jen jedna rychlá otázka.
Promiňte, odejděte.
- Kolik mu je? - Komu?
Synovi. Řekl jste, že slaví narozeniny.
- Devět. - Panečku.
Přesně jako můj chlapec.
Asi je vzhůru, čeká na mě.
Prosím, jedna rychlá otázečka a hned budete se svojí rodinou.
Prosím.
Dobře. A ta otázka zní?
Hledáme našeho známého.
Víme, že byl zraněný, tak možná…
Nikdy v životě jsem ho neviděl.
Kdy tady byl?
Já ho neznám.
Tohle byla ta otázka? Tak pojďme.
Prosím, pro mě je to velice důležité.
- Moc. Prosím. - Ne.
Jdeme. Peníze si nechte.
- Zbraň? - Tiše. Sednout. Tam.
Prosím, mám děti.
- Rito, vždyť to není třeba. - Přerušováním to prodlužujete.
Řekněte, kdy tu ten muž byl? Ošetřil jste jej?
Co se stalo?
Umíral.
Na levém boku měl starší střelné zranění.
Chtěl jsem ho operovat v celkové anestezii, ale odmítl to.
Měl u sebe kufr, který si nechtěl nechat ukrást.
Neměl jsem na výběr. Po dobu operace na mě mířil zbraní.
- Byl s ním ještě někdo? - Ne.
Řekl jste, že umíral. Někdo mu pomohl.
Dovezl ho sem, potom ho vyzvedl.
Podívejte, nevím, kam potom šel.
Nevím, kde je teď.
- Jestli vám jde o peníze… - Řekněte mi, kdo mu pomáhal.
Řekl, že když jen ceknu, vyvraždí moji rodinu. A já mu věřím.
Ublížit vám můžu i já.
- To nemusíte. Dost. - Ticho.
- Prosím, nedělejte to. - Tak mluvte.
Stačí. Přestaňte.
Co to děláte? Blázníte?
Z cesty, blbko. Zbláznila jste se?
Krucinál!
Jestli chcete riskovat sama, budiž.
Ale nestavte se mi do cesty.
- Jste tu, abyste mi pomáhala. - To jsem.
Ale to bychom se odsud musely obě dostat bez úhony.
A každá minuta strávená těmi nesmysly
- zvyšuje riziko… - Nesmysly to nejsou.
Nedívejte se tak na mě.
Některé věci neudělám.
Věci, za které by se Gali styděla.
Vážně?
Ano. Co ten výraz?
Moje milá, vaše dcera by je udělala první.
To není vůbec pravda.
- Nejedete? - Díky. Pojedeme dalším.
Jasně.
Prosím.
A nemůžu uvěřit, že by to všechno měla v úmyslu.
- Něco se zvrtlo, nastaly komplikace. - Komplikace?
V armádě měla dcera práci, díky které měla obrovskou moc.
Potom, co odešla, jí někdo nabídl dohodu:
ještě více moci, a ještě více peněz.
Vybírala ze dvou možností: být nikým, nebo se napakovat.
Žádné komplikace.
Naprosto jednoduché.
Ta věc, co nabídla Michailovi. Víte, co to je?
Něco s raketama, jak říkal.
Zbraň.
Neukradla bombu, co jednou ranou smete město z povrchu zemského.
Ale chirurgický skalpel.
Jednu banku. Jednu nemocnici. Jednu elektrárnu.
Než se svět zhroutí zevnitř. Potichu.
Neprodávala zbraň, prodávala chaos.
To je vaše dcera.
A kdyby tu dnes byla,
o tom, jak naložit s tím doktorem, by vůbec nedebatovala.
Musím si zavolat. Setkáme se tady v sedm ráno.
A zůstaňte v pokoji. Žádné courání venku.
Promiňte, ale funguje vám v pokoji klimatizace?
Ne.
Ne, generátor tu vypínají ve dvě ráno.
- Fakt? - Netuším, proč ho vypínají.
Proč ve dvě ráno? Proč ho vůbec vypínají?
Dobře.
Tak jo, dobrou noc.
Dobrou.
- Je všechno v pohodě? Nepotřebujete něco? - Ne.
- Opravdu? - Ano.
Ano, bez pomoci se asi neobejdu. Děkuju.
Zamknul jste si pokoj?
Tahle, ehm… Ta karta teď nějak nefunguje.
Dřív fungovala a já vím, že zase fungovat bude. Někdy.
Tak jsem aspoň své obtíže zúžil na přítomnost.
- Dobrý začátek. - Že?
Sešel jsem i na recepci.
Nikdo tam není.
Zkusil jste zavolat na telefonní linku hotelu?
Co?
Geniální nápad.
Tak vidíte.
Mobil?
- Je v pokoji. - V tom zamčeném pokoji?
Právě v tom.
No, zrovna tohle se vyřešit dá, takže…
Jste Židovka, že?
Promiňte, měl jsem pocit, že jste se u výtahu s kamarádkou bavily hebrejsky.
Ano.
Jako Židovka,
jak se cítíte, když vám nad hlavou visí obrovská svastika?
Není to indická tradiční věc?
Párkrát jsem to zahlédla, když jsme s dcerou
- cestovaly po jihu a… - Jo.
Nikdo to nezvedá.
- Zkusím to znovu za pět minut, ano? - Jasně.
Promiňte, o co s tímhle jde?
Je to starodávný hinduistický symbol, ne?
Je to svastika v…
sanskrtu to znamená štěstí, hojnost.
Hitler ji vzal, otočil o 45 stupňů a strčil na nacistickou vlajku.
Takže takhle je to mír a láska a takhle smrt všem Židům.
Mír a láska.
Smrt všem Židům.
Sakra divný, viďte?
Stejná věc, co znamená protikladné věci. Jen obrácená o 180 stupňů.
Pětačtyřicet.
Stupňů. 45 stupňů.
Mám pocit, že jsem se sem vnutil.
- Nepotřebujete si jít třeba lehnout? - Nespím.
- Opravdu? - Jo, to nic.
Já to zkoušela, ale nešlo mi to.
Chcete…
Takže vaše dcera, ona…
Je tady, ve stejném hotelu?
Ne, ne, ehm…
Ne, to je…
Cestovaly jsme spolu během jiného výletu.
Jsem tady už podruhé.
Dobře. Co tady podnikáte tentokrát?
Já pomáhám…
Hledáme dceřina kamaráda, po kterém se slehla zem.
Jo. A co tu děláte vy?
Ani nevím.
Já… Doma jsem byl nějak mimo. Je to Sheffield, v Anglii…
Moje žena loni zemřela.
Byla dlouhodobě nemocná, takže…
když…
Když zemřela, byla to tak trochu úleva.
Zní to asi hrozně, když to říkám.
Ne.
Ten pocit jsem si celkem vyčítal.
A nebylo to zdravé ani nijak vyrovnané počínání.
Jo.
Je to… Jo, potřeboval jsem jen klid.
Čas pro sebe. Skutečně.
- Promiňte, já… Nemyslím, že já… - Já…
Chci ať víte, že vás tou svojí smutnou historií
nechci nijak svádět.
Se smutnou historií na mě nechoďte.
Já doufám, že dceru najdete.
Hej…
- Hej… - Ne, nic se neděje.
- Ne, já… - Víte co? Nic se neděje.
- Promiňte, já… - To nic.
- Musím… - Řekl jsem něco nevhodného?
Jen si odskočím do koupelny.
- Já jen… - Hele…
Kamarád dcery.
Hledáte kamaráda své dcery, že?
Vylekal jsem vás, promiňte.
Trošičku, že?
To nic.
Nic se neděje.
Je to v pořádku.
Uvolněte se.
Ano?
Rito!
Pomůžete mi?
Pane, prosím, pomozte mi!
Promiňte, můžete mi pomoct?
- Jste tu sám? - Ano. Nikdo tu není.
Opravdu?
Ano.
Vylezte.
V klidu.
Děkuji vám.
- Děkuji. - Není zač.
Děkuji vám.
Když byly Gali…
čtyři, pět,
ve školce měli jednoho vyšinutého kluka.
Fakt psychopat.
Vyhrožoval jí, trhal jí panenku.
Až ji jednou shodil z houpačky tak prudce, že si zlomila ruku.
Chuděrka. A navíc to bylo v létě.
A tehdy jsem sama byla ještě dítě.
„Dítě.“ Bylo mi tolik, co je teď Gali.
Šla jsem za učitelkou.
Hlavou mi běželo, jak jí vynadám. Že ji nahlásím, když ho nevyhodí.
Ale ona mi pak řekla, že…
máma toho ubohého chlapečka je v nemocnici.
A že jsem v podstatě odporný člověk,
když se opovažuju jakkoli ozvat.
A já ani nevím proč,
možná proto, že se mě nikdy nikdo nezastal,
jsem mlčela.
Neměla jsem ponětí, jak se zachovat. Zmátlo mě to, tak…
jsem to prostě přešla.
Dala jsem Gali celou přednášku o tom,
jak má být „rozumná“, a koupila jsem jí novou panenku.
A v podstatě jsem čekala, až se to nějak vyřeší samo.
Takových momentů pamatuju hodně.
Tisíce.
Tak co já vím?
Možná když jsem Gali vychovávala jako by byla oběť,
tak za to, že šikanuje ostatní, můžu já.
Pěkná historka, fakt dojemná.
Zlobíte se na mě za ten dnešek?
Nerelevantní pro tuto debatu.
- A o čem debatujeme? - Debatujeme o tom,
a záměrně to říkám slušně,
že jste nejnaivnější, nebo nejpitomější ženská na světě.
- V každém případě žijete ve svém světě. - Aha.
Vysvětlete mi to.
Vykládáte mi tu smutnou historku o tom, jak učitelka omlouvala šikanistu.
Cítí se zle, má nemocného rodiče, chudáček jeden.
Ale když se to vezme kolem a kolem, tak víte přesně, co je zač.
Jen malý zatracený spratek, co zlámal ruku vaší dceři.
Aha.
Takže jak se okamžitě zachováte?
Přesně jako ta učitelka. Vymyslíte si pro Gali milion výmluv.
„To já, ona za to nemůže. Chuděrka.“
Je fuk, že nevěděla, do čeho se pouští,
a je jedno, že to neměla v úmyslu…
Protože když se to vezme kolem a kolem, obě dvě přesně víme, co je zač.
Není to tak. Je to jinak.
V čem je to jiné?
Protože to je moje dcera.
ÚKLID ČISTÁ KOLA, S. R. O.
Bože…
Klidně zůstaňte venku.
Syn ho našel v letištním autobuse, když uklízel.
Byl zraněný.
Někdo ho postřelil.
A nechtěl jít do nemocnice.
Syn nevěděl, co si počít.
Okamžitě jsem mu to řekla.
A to „zavolej policii“.
Ale pak mu ten Izraelec nabídl peníze,
tisíc dolarů v hotovosti.
A když mu pomůže, že dostane víc. Tak jsme ho vzali sem.
A potom?
Pomohli jsme mu.
Můj bratr zná jistého muže.
Řeší podobné věci.
Dal nám kontakt na doktora tady v Mumbaji
a zajistil mu nový pas.
Ale potřeboval na to víc peněz.
Proč si ty peníze nevybral?
- Prosím, neberte nám ty peníze. - Zapomeň na ně.
- Ať si je vezmou a jdou. - Ty peníze potřebujeme…
O peníze mi nejde.
Jen chci vědět, kde je.
Nic jsme mu neudělali.
Bylo mu hodně zle.
Moc zle.
Ta rána se zanítila.
Odmítal jet do nemocnice.
Nechtěla jsem jít na policii.
Nechtěli jsme se dostat do potíží.
Kde je teď?
Tady je to?
Tady.
Dnes u vás přespíme.
Zítra odejdeme.
Nikomu nic neřekneme.
- Ano? - Rita.
Čau. Vydrž, spojím tě.
Tak copak tam děláte, Olgo?
Vero?
Milo?
Polino?
No zdravím, Polino. Dobrý večer.
- Kdo je Polina? - Nikdo.
Vážení, začněte přemýšlet nad tím, kam mě pošlete na prázdniny.
Potřebuju dovolenou. Někam do tepla.
Třeba na Mallorcu.
- Vážně? To jsou skvělé zprávy. - Dostanete mě na první let do Tel Avivu?
První letí v noci. Jsi v bezpečí?
Ano. Jsem na perfektním místě.
Bezva. Tak posílám e-mailem.
Polino, co děláš dnes v noci?
Polino…
Všude klid. Seďte.
Zítra v poledne nasedneme na letadlo do Moskvy.
- Z jakého letiště? - Čhatrapatího.
První volný let. Zkuste se trochu vyspat.
Orno?
Haló?
Jo, já…
Promiň, že ti takhle volám. Já…
Stalo se něco?
Asi tam máš hlubokou noc.
To nic. Kde jsi?
Jsi v pořádku?
Ne, ani ne.
Obdivuju vás, víte to?
Jste jako postava z filmu, jako Bambi.
Žijete si v kouzelném lese,
zatímco my ostatní se brodíme po krk bahnem.
Přesto jste si dneska vedla dobře.
Řekni, když jsme byli malí,
čím sis myslel, že se stanu?
Já nevím. Já… Nikdy jsem nad tím nepřemýšlel.
Ale u některých lidí to prostě víš, že?
Jako…
Prostě z nich cítíš,
že budou hrát druhé housle.
Nebudou určovat, kam se věci budou ubírat.
Ne, Orno, taková nejsi.
A nikdy jsi nebyla.
Mám žízeň. Chcete vodu?
Ano, prosím.
Víš, myslím, že jsem vlastně vždycky byla taková.
Co se Bennyho i otěhotnění týče.
A i ohledně Gali…
i tebe.
Já tě tak nevnímám.
Teď ne, určitě ne.
Myslím, že až teď se dostávám do okamžiku, kdy se cítím být matkou.
A to mám 23letou dceru.
Pěkně v prdeli, co?
Hele…
Ne, to není v prdeli.
Lepší pozdě než vůbec, nebo ne?
Prosím.
Díky.
Roni, je všechno v pořádku? Mám o tebe trochu starost.
Co? Ne, jo, já…
Nic mi není.
Díky, Dori. Pomohlo mi to.
Orno?
Kde je? Ta moje známá, kde je?
Řekla mi, ať vás nebudím. Že vám není dobře.
Odešla?
Jo, před pár hodinami.
- Ano? - Rita.
Hned vás spojím.
- Haló, nejsi v letadle? - Průtahy.
Musím letět do Moskvy. Naléhavě.
Do Moskvy? A ten balíček?
Potřebuju letadlo.
No, dobře.
Na Izraelský pas?
Rito?
STÁT IZRAEL
ODLETY
MEZINÁRODNÍ LETIŠTĚ ČHATRAPATÍHO ŠÍVÁDŽÍHO
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková