ЦЯ ІСТОРІЯ ВИГАДАНА.
ЗБІГИ З РЕАЛЬНИМИ ОСОБАМИ, ЖИВИМИ ЧИ МЕРТВИМИ,
ПОДІЯМИ ЧИ МІСЦЯМИ АБСОЛЮТНО ВИПАДКОВІ.
СТЕНОГРАМА ДЗВІНКА
НОВОСИБІРСЬКИЙ ДИСПЕТЧЕРСЬКИЙ ЦЕНТР:
Центральна, Новосибірськ, капітан Давидов.
Діма, в нас біда.
Що це за номер?
Забудь про це, в нас зникла затримана.
Її не було в автобусі.
Може, вона проспала на ТПК-7?
Зв'яжися з Куліковим.
Чорт, Діма. Послухай мене, її нема.
Кулікова теж нема, б***!
Ти чуєш, що я кажу?
Почекай ти!
Куліков зник?
Б***, ми в повній…
Добре, Вася, Вася…
Чуєш мене? Зосередься.
Можеш це зробити?
Так, так…
- Б***. - Дай мені ОН.
Боже, Діма, ОН 4-0-3-6-7.
А звуть її Ґалі Леві.
Зрозумів.
І, Вася, поклади трубку.
І більше ні з ким не говори.
БЕЗУМОВНО
МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ МОСКВИ
Ходімо, вони краще все пояснять.
Щодо її зникнення
відповідей ми не маємо.
Навіть росіяни не можуть сказати.
Що означає «не можуть сказати»?
З нею щось зробили? Де вона?
Охоронець у Новосибірську помітив, що з автобуса зникла ув'язнена,
й повідомив про це в Москву.
Інцидент зареєстрували.
Чому ви кажете «інцидент»? Що за інцидент?
Автобуси зупиняються по маршруту на станціях.
Там є імпровізовані приміщення, де ув'язнені можуть переночувати,
а іноді й поїсти, а потім знов сідають в автобуси.
Виявилося, що на останній зупинці в Красноярську Ґалі забули.
Там і загубився її слід.
Розкажи їм про тюремника.
Є підозра, що тюремника підкупили, щоб він відпустив Ґалі.
Навіть відправили слідчого з Москви,
але той покинув країну ще до його приїзду.
Утік з-під домашнього арешту з усією сім'єю,
прихопивши дружину й дітей.
Навіть собаку з собою взяли.
А отже, підкупник…
грошей не пожалів.
Думаю, ви отримали всі бажані відповіді.
І, на жаль, це все,
посольство вичерпало свою роль у справі.
Як це «вичерпало»? Де моя дочка?
Ви ж почули. Хтось таємно витяг її з тюрми.
- Хто? - Ви нас питаєте?
А що, це повинна знати я?
Чекайте секундочку, будь ласка.
Річ у тім, що тепер за це візьмуться таблоїди.
Утеча з в'язниці, підкуп тюремників…
Ми, як офіційний орган, не воліємо бути до цього причетні,
навіть опосередковано.
Навіть оця наша зустріч,
чому, по-вашому, ми в синагозі, а не в посольстві?
Ми робимо вам ласку.
Вашу дочку заарештували з наркотиками,
її справа ще в суді, а вона тікає з тюрми,
хтось підкуповує тюремника. Хіба це нормально?
Мені байдуже. Ви повинні мені допомогти.
А може, попросите допомоги у ваших нових друзів з ФСБ?
Я не просив коментарів, Амі.
Орно, з усією повагою,
ця справа з дипломатичної стала кримінальною.
І з усім лихом, що ви накоїли з американцями,
ви маєте подякувати нам, що ми взагалі прийшли на зустріч.
Рамі, ти розумієш, що вже вдруге просиш подяки?
Я б на твоєму місці глянула, що стоїть за цим бажанням,
професійно, особисто, можливо, щось з дитинства.
Дякую, Ріто.
Ходімо, Амі.
Вона навіть не знає, що батько помер.
Дуже співчуваю.
На цукор, тобі полегшає.
Думаєш, Ґалі ще жива?
Я б сказала, на 85 %.
Навіщо підкуповувати тюремника й витягати її з тюрми,
щоб потім просто вбити?
Отже, вона в того, хто підкупив тюремника.
Так.
- У Юрія Ґлазкова. - Ні.
Вона на нього працювала.
- Думаєш, вона… - Інтуїція мені підказує…
Материнська інтуїція, і я зараз не хочу образити, –
це чи не найтупіша…
Надя згадувала про торговця зброєю,
такого собі Юрія Ґлазкова. І пісня зветься «Юрій Ґлазков».
Ґалі слухала її, навіть позначила сердечком.
Хіба це не варто уваги?
- Що? - Лиши це мені.
- Ти тут не для цього. - А для чого?
Зробити, коли треба, сумне лице,
підписати довіреність,
поплакати перед чиновниками.
Для мамських штучок.
А для чого тут ти?
Не для мамських штучок.
Ну, добре…
Будь тут, через п'ять хвилин їдемо на зустріч.
THE PHANTOM LIMB – ЮРІЙ ҐЛАЗКОВ
КОНЦЕРТИ НАЙБЛИЖЧІ ДАТИ
МОСКВА КЛУБ PLATTENBAU – СЬОГОДНІ ВВЕЧЕРІ!
БІБЛІОТЕКА ІНОЗЕМНОЇ ЛІТЕРАТУРИ
Коли ти востаннє була на романтичному побаченні в бібліотеці?
Вони сьогодні тут виступають.
Хто?
Гурт, який виконує пісню про Юрія Ґлазкова.
Гратимуть у клубі в Москві.
Ясно.
Думаю, ми повинні сходити.
Вони знають, хто він, бо співають пісню про Юрія Ґлазкова.
Не думаєш, що варто це перевірити? Чому?
Бо я вже перевірила.
У реєстрі населення троє Юріїв Ґлазкових.
Один помер 25 років тому,
другий – у 2008 році,
а третій живий, але не наш клієнт.
А чого ти вирішила, що не наш?
Бо якщо ти вважаєш, що Юрій Ґлазков, восьмирічний учень
середньої школи в Якутську,
підкупив тюремника, щоб звільнити твою дочку…
- Зрозуміла. - У Росії такої людини нема.
Зате знаєш що?
Якщо хочеш сходити на виступ, то сходи…
Усе, перестань.
Он він. Жалюгідний вигляд. Падло, завжди спізнюється.
- А повтори, хто він? - Наш шпигун у Росії.
Але, якщо чесно, шпигун з нього ніякий.
Сергію, сюди.
Ну й кретин…
Хто це?
- Навіщо ти її сюди привела? - Вона її мати, Сергію.
- Ріто… - Сергію…
Я привела її сюди, бо знаю,
що за маскою суворої тіньової фігури
ховається людина.
Хоч і сумна, жалюгідна, лисіюча,
але з великим добрим серцем.
Сідай.
Я справді лисію?
Як сім'я, як діти?
Вони мене, по-моєму, не люблять.
- А за що тебе не любити? - Мати теж так казала.
Якщо вже ми заговорили про матерів,
може, поясниш мені й моїй подрузі,
що твої колеги зробили з її дочкою.
Ви обіцяли їй угоду, свою частину вона виконала.
Змусила ту хакерку підписати апеляцію.
Що тут у вас коїться?
Ти ж був такий джентльмен.
Пропозиція угоди з самого початку була невдалим жестом.
Чому?
Бо її дочку мали повертати не ми.
Поясни.
Нам, ФСБшникам, Ґалі позичили,
щоб допомогти з переговорами по нашій оперативниці Наді.
Але з самого початку арешт вашої дочки був абсолютно з усім цим не пов'язаний.
Чому ж тоді її заарештували, якщо наркотиків не було?
Її заарештували,
бо дехто впливовий заплатив потрібним людям.
Охороні в аеропорту, судовим службовцям, тюремникам.
А тепер термін позики скінчився,
вашу дочку витягли з тюрми
й передали початковому власнику.
Якому ще «початковому власнику»?
Орно…
Хто та людина, Сергію?
Хто заплатив усім тим людям, щоб витягти одну дівчину?
- Не можу сказати, Ріто. - Сергію…
Ріто…
А може, ти трохи наляканий?
Не трохи.
Я страшенно наляканий.
І вам варто було б бути.
Його звуть Юрій Ґлазков?
Людину, яка тримає в себе Ґалі.
Ні, це не він. Мені жаль.
Марґаріто, прошу тебе,
повір мені, коли я кажу, що ні тобі, ні мені
й ні тим, хто тебе сюди прислав, не варто в цьому копатися,
і точно вже не на території Російської Федерації.
Що він сказав?
Введеш мене в курс?
Я теж дійова особа.
Так, тільки, на жаль, не важлива.
Мені треба подзвонити.
А ти посидь, почитай книжку.
- Алло. - Євгеній, це Орна.
Пам'ятаєте мене?
Так, Орна з Ізраїлю.
Потрібна послуга, яку ви мені обіцяли.
Я глянув у судових протоколах.
Якийсь Пунін подав скаргу на Юрія Ґлазкова
тут, у Москві, два місяці тому.
Але її відхилили, бо не знайшли
в базі даних населення ніякого Юрія Ґлазкова.
Тому я спитав у колишнього клієнта.
Його в базі даних теж нема.
І де ж він? Той Пунін.
У барі.
У барі справа.
Можете звати його Московським бюро безвісти пропалих осіб.
Здрастуйте.
Я шукаю одну людину, яка тут іноді буває.
Я не розумію.
Я шукаю Пуніна.
Пуніна?
Так.
Онде він, лагодить холодильник.
Дякую.
Здрастуйте. Ви Пунін?
Вибачте, що турбую.
Я декого шукаю й так розумію, що ви можете мені допомогти.
І з чого ви це зрозуміли?
Його звуть Юрій Ґлазков.
Стас.
Поговоримо наодинці, добре?
Так, добре.
Що такій, як ви,
треба від такого, як Юрій?
- Я маю до нього ділову пропозицію. - Не маєте.
Він і ваші гроші протринькав?
- Ні, ні, я просто… - Ти коп?
Я? Ні, ні.
Який же з мене коп? Я навіть російською не говорю.
- Ти можеш бути копом звідкись іще. - Ні, ні. Я не коп.
Я не коп.
То ти не коп?
Чесно.
Я просто хочу поговорити з Юрієм.
Ставай у чергу, цього всі хочуть.
Добре, послухай.
Якщо в тебе справді до нього діло,
я можу допомогти. Можу дістати все, що треба.
Я маю чудові зв'язки, досвідчених людей…
Дякую. Мені дуже треба з ним поговорити. З Юрієм.
Якщо ви маєте його телефонний номер чи…
Номер тобі не допоможе.
Чому?
Бо покійники не відповідають на дзвінки.
Про нього не чули вже місяців три.
Кабінет на замку, телефон відімкнутий.
Тобі потрібен не Юрій, а ми.
Він має власний кабінет?
Тут, у Москві?
- Вони колишні солдати. - Нехай, «солдати».
Більше не роби так за моєю спиною.
Три місяці тому Юрій Ґлазков найняв їх кур'єрами.
Вони приїхали сюди, в цей кабінет,
на зустріч з роботодавцем, підписати контракти й отримати аванс.
Вони мали летіти в Непал,
дочекатися посилки з Індії й контрабандою провезти її в Росію.
Вони полетіли в Непал, просиділи там тиждень,
а посилка так і не прибула.
І вони застрягли там
без квитків на літак, без грошей,
і дізналися, що Юрій Ґлазков щез, коли вже повернулися.
Один з них сказав, що чув, ніби Юрій Ґлазков обікрав
олігарха, на якого працював, тому й щез.
Тож або він від нього втік…
або не встиг утекти.
Посвіти отут.
Ти не знаєш, чи це пов'язано з Ґалі.
Знаю.
Працівниця, яку вони тут зустріли, описала її.
Дівчина років двадцяти, англійка з акцентом
і з родимою плямою отут, біля ока.
Як ти знаєш, як це робиться?
Це вроджений талант чи такого навчають?
Навчають.
«До речі, Орно, добре, що ти наполягла…
Я помилялася щодо тебе, й мені прикро».
Якщо твоя дочка така ж надокучлива, як ти,
я не дивуюся, чому вона зникла.
Хоч яким я очікувала побачити кабінет торговця зброєю,
але точно не таким.
Бо кабінет не його, його здають у погодинну оренду.
І, схоже, тут уже кілька місяців нікого не було.
Негайно вшиваймося звідси.
- Чому? - Вони знають, що ми тут. Бігом.
- Тут? - Так, на другому поверсі. Швидко!
Ходімо.
- Облиш ліфт! - Сюди!
Вони на сходах! Он вони!
Стояти! Стій, сука!
Давай!
Я не розумію. Хто вони?
Ті, що шукають Ґлазкова.
Кабінет був під спостереженням.
- І що тепер? - Нічого.
Нічого? Але ж ми нічого не з'ясували.
А що ти ще хотіла? Ти все з'ясувала.
Юрій Ґлазков – торговець зброєю.
Обікрав олігарха, на якого працював, і влип у халепу.
Твоя дочка працювала на Ґлазкова й теж влипла у халепу. Кінець.
Як це може бути кінець?
Тобто арешт Ґалі влаштував цей олігарх?
- І вона тепер у нього? - Думаю, що так.
Тоді ми знайдемо олігарха й пояснимо, що Ґалі непричетна, що вона просто…
Орно, той, хто може змусити поліцію
затримати для нього в аеропорту людину,
а потім зробити так, щоб вона зникла з в'язниці, –
навіть якщо ти його знайдеш, то що йому скажеш?
«Моя дочка працювала на того, хто вас обікрав»?
Скажімо, так.
Тоді знайдімо Юрія Ґлазкова.
Як це тобі допоможе?
Це ж його вина. Це все через нього.
Обікрав він, чому за це має відповідати Ґалі?
Скажімо, ми його знайшли й він не спить через почуття вини,
бо він чудова людина, а не покидьок, як він насправді є.
Він каже тобі: «Пробачте, пані Орно, що втягнув у це вашу дочку».
І що далі? Яка нам з цього користь?
Не знаю. Що ще я можу? Моя дочка в нього.
Я не знаю, де вона й чи жива-здорова.
Скажи, що мені робити?
По-перше, нам треба забратися звідси.
Я забронюю на завтра квитки додому.
Підійдемо до справи з іншого боку, пробач.
Ти ж казала, що допоможеш.
А ще сказала на першій зустрічі,
що щось мені дозволено, а щось – ні.
Початок світової війни з місцевим олігархом…
не входить у бюджет.
Можеш зупинитися?
Зупинися, будь ласка.
Добре, зупиняюся.
Орно, куди ти?
Куди ти йдеш?
Добре, йди. Удачі тобі.
Вітаю.
А можна я зайду просто…
Дякую.
Привіт.
Мені подобається ваша музика.
Я Орна. А вас як звати?
А що?
Не знаю.
Це таємниця?
Я пішов, подзвони, як закінчиш.
Добре.
Бачу, ви знайшли нашого містера Похмурого.
Він не зразу відкривається, але знайте, що в нього велике серце
і величезний х***.
Вибачте, я не розумію російську.
Я сказав, що в нього величезний пеніс.
Я так і не зрозуміла, як його звати.
І не треба.
Може, вам пощастить. Він то не розмовляє,
то, гляди, спокусить вас лишитися й послухати, як він діджеїть.
Га, Рома?
То ти тепер діджеїш тут, Рома?
А знаєш, я з Ізраїлю.
Приїхала аж звідти, а ви не зіграли мою улюблену пісню.
По-моєму, вона зветься «Юрій Ґлазков».
- Ні, ми цю пісню не граємо. - Що?
- Ми її більше не граємо. - Чому?
Є багато нових пісень.
Вибачте, мені треба йти.
А я думала… Чекай, стій, вибач…
Ти… під час виступу,
ти дивився на мене?
Ні, ні, це…
На сцені все… світло…
Я сліпну. Тому вибачте.
То… А… Чекай.
Просто… вибач.
А хто такий цей Юрій Ґлазков з пісні?
Ніхто. Просто…
мій учитель дитинства.
Вибачте. Я вже мушу йти. Добре?
Ти забув свою випивку.
- Ви мені заважаєте. - Ти не хочеш свою випивку?
Ні, я повинен зосередитися, а ви не даєте це зробити.
- Тоді скажи, хто такий Юрій Ґлазков. - Я вже сказав:
- мій шкільний учитель фізкультури. - Я знаю, що ти брешеш.
Тому, будь ласка, скажи, хто такий Юрій Ґлазков, і я відчеплюся.
Вибач, дівчино…
Отак.
Отже…
Я тепер піду. Добре?
Добре.
Щось мені погано.
Що ви зробили? Щось прийняли?
Ви ж маєте телефон? Таксі викликати зможете?
- Так. - Добре.
Отже…
Ви не пропадете?
Так? Порядок?
П***… Ніфіга собі, с*** б***!
Добре, а…
Де ви зупинилися?
Адреса. Яка адреса?
Вулиця Ха-Ніссім, 18.
Джа… Як ти, хороший песик?
Можете сісти.
Проходьте. Сідайте на диван.
Джако.
Може, щось підсипали у випитий вами напій.
Ви бліда. Думаю, вам полегшає, якщо поспите.
То хто такий Юрій Ґлазков?
Я вже сказав.
Я знаю, що це неправда.
Бачите оце? Це я.
У вісім років батько відіслав мене у школу-інтернат.
А це мій учитель фізкультури.
Суворий був чоловік.
Дуже мужній, як мій батько.
Пам'ятаю, як щосереди він брав нас на доріжки, й ми там бігали.
З таким учителем усе було дуже жорстоким змаганням.
Прибіжиш останній – він зганьбить тебе перед усіма іншими дітьми.
А в спорті я був не дуже вправний.
Але в моєму класі був один Антон, який був ще гірший,
тому мені щастило.
Але того дня Антон захворів, тому не пощастило.
І пригадую, як я біжу й плачу.
Я бачив, як інші діти чекають мене наприкінці доріжки,
готові мене зжерти,
але коли я добіг…
вони на мене навіть не дивилися.
Не побачили сліз.
Навіть не помітили моєї присутності,
бо цей чоловік упав
на доріжках і вмер.
Інфаркт у 45 років
на очах у всіх інших дітей.
А звали його Юрій Ґлазков.
І саме про це пісня.
Це дуже сумно.
Ні, не сумно. Він був грубіян.
Заслужив.
Ти дуже милий хлопець.
Чому батько відіслав тебе туди малого?
Юрій Ґлазков
А тепер я заплющу очі, добре?
ЮРІЙ ҐЛАЗКОВ
ЮРІЙ ҐЛАЗКОВ КЛІП
Алло, це Ріта. Я відправила тобі чотири обличчя,
проб'єш їх по базі?
Так, я тут.
Так.
Ясно. То є збіг?
Дякую, на добраніч.
ОРНА ЛЕВІ
Де ти, Орно? Не йди на той концерт.
Передзвони, як прослухаєш це повідомлення.
Костя.
РІТА: ПЕРЕДЗВОНИ ЯКНАЙСКОРІШЕ!
УДІ ШАРАБАНІ МИ ПОВИННІ РОБИТИ ЦЕ ЧАСТІШЕ
ҐАЛІ, ДОНЮ, ЦЕ ТОБІ МАЛЕНЬКИЙ ПОДАРУНОК
ЗІ СВЯТОМ ПЕСАХ! ЛЮБЛЮ, МАМА
Не чіпайте, будь ласка, мої речі.
Звідки у вас її книжка?
- Я не знав, що в мене така є. - Звідки вона у вас?
Не треба було вас сюди приводити…
Звідки у твоїй квартирі книжка моєї дочки?
Вона лишила її тут.
Ґалі… Чому вона була тут? Що?
Ти щось з нею зробив?
- Я нічого з нею не робив. - А чому збрехав? Чого вона тут була?
Я з нею нічого не робив, це вона мене використала.
Вона була моя дівчина.
Як це, твоя «дівчина»? І довго?
Не знаю, тижнів зо два. Місяць.
Я…
Я не знаю, де вона, і дуже хвилююся.
Мені відомо, що вона була тут, у Москві,
і що вона працювала на Юрія Ґлазкова,
- який втяг її в біду, і я… - Вона не працювала на Юрія Ґлазкова.
- Я знаю, що працювала. - Не працювала.
Звідки така впевненість?
Бо вона й була Юрієм Ґлазковим.
Вона не могла використати своє ім'я,
тому взяла псевдонім. З моєї пісні.
Чому ти збрехав, коли я про це спитала?
Бо хотів уберегти вас.
Уберегти від чого?
Від олігарха?
Ти знаєш, хто він. Скажи мені.
Скажи.
Ґалі не хотіла б, щоб ви мали через неї проблеми. Розумієте?
Думаю, вам слід повернутися в Ізраїль.
Мені слід знати, хто ця людина.
- Як звуть олігарха? - Ні, краще вам не знати,
бо це закінчується зламаними руками.
Ти сказав, що Ґалі тебе використала. Як саме?
Що ти мав потрібного Ґалі?
Що?
- Скажи. - Рома, відчиняй!
Послухай. Ґалі в того чоловіка. Ти це розумієш?
Тихо ви.
І вона там геть сама.
Їй потрібна моя поміч.
Прошу тебе, скажи, хто той чоловік?
Швидко! Візьми її з собою.
Швидко вдягнися. Швидко. Її речі теж візьми.
- Пішли. Без розмов. - Ні. Стійте. Чому ви…
Хто з них мати?
Ось.
Ви знаєте, хто я?
Я той, кого обікрала ваша дочка.
Вона тут ні при чому.
Закрий рота.
Ти й так чимало наробив.
«Ні при чому…»
Її подруга працює в Міністерстві оборони Ізраїлю,
тому зараз і тут.
Питання лише в тому, чи знайшли вони те, що її дочка в мене вкрала, чи ні.
Вибачте, будь ласка.
Чесне слово, це правда, що я шукала те, що у вас забрали,
але щойно я збагнула, що це стосується вас, я відступила.
І навіть порадила подрузі,
яка просто шукає свою дочку, вчинити так само. Ця історія вичерпана.
У нас обох на завтра квитки в Ізраїль,
і якщо ви дозволите нам повернутися в готель,
ми завтра щезнемо й більше не повернемось.
Благаю.
Хай що вона зробила, я це виправлю чи…
Прошу вас, просто… Благаю вас, скажіть, де вона.
- Ви добре шукали? - Так.
В особистих речах і на них.
- А в готелі? - Само собою.
Пристрою не знайшли, але…
це було серед речей матері.
ВОЙТЕК ІҐНАЦІЙ
Знаєте його?
Не знаю.
Облиш її!
Вона нічого не знає!
Вона навіть не знала, що Ґалі бувала в Москві!
Ви мені брешете. Чому у вас його паспорт?
Я його зроду не бачила. Ні разу.
Я знайшла це в доччиних речах.
Думаю, він мертвий. Я зроблю як скажете.
Я просто хочу повернути дочку.
Ваша дочка мертва.
Повертайтеся в Ізраїль.
Вона не мертва.
Він бреше.
Ти сьогодні заткнешся? Чи тобі зламати й другу руку?
Відвези їх в аеропорт. А цей сам розбереться.
Вона не мертва. Він бреше.
Ваша дочка мертва.
Ми витягли її з тюрми.
Я застрелив її в лісі.
Вона не мучилась.
Орно, ні.
Кінчай, Роман! Увімкни, будь ласка, голову!
Іще…
хоч одне слово.
Вона не мертва.
Він тримає її у своєму будинку.
Нікого до неї не пускає.
Так, тату?
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова