MILANO DEN 29. DESEMBER 1985
Rettsvesenet i dette landet er alvorlig og tvers igjennom sykt.
Vi krever forandring!
-Vi vil ha et rettferdig rettsvesen! -Ja!
-Rettferdig rettsvesen! -Et rettsvesen verdig en rettsstat!
I et sivilisert og demokratisk land!
Rettferdig rettsvesen!
Enzo holdt ord! Han skuffet ikke. Han stakk ikke av.
Han lovet å overgi seg, og det gjorde han!
Han er virkelig en radikal kriger.
Han hadde all sjanse til å flykte utenlands etter dommen.
I selvforsvar.
Ingen kunne dømt ham for det, men han lot være.
Han vil vente tillitsfullt på ankesaken her i Milano, i husarrest.
-Bravo! -Bravo, Enzo!
Enzo! Enzo! Enzo!
Kjære venner, jeg skal fatte meg i korthet.
Som dere vet, har jeg de siste ukene
trukket meg som medlem av Europaparlamentet
og gitt avkall på immuniteten.
Det gjorde jeg slik at vi kan begynne å bygge et land av hederlige mennesker,
folk som sier det de gjør og gjør det de sier.
Italia i dag, på den annen side, er fullt av blinde som påstår at de ser.
Og likevel, i dette tilfellet, som Marco alltid sier, ville de ikke se.
De var redde for at anerkjennelsen av min uskyld
kunne svekke troverdigheten
til deres storslagne angrep på camorraen.
Frykten for å ta feil!
Kan ikke en dommer begå en feil og så innrømme det?
Men jeg, kun skyldig i å være uskyldig, er ikke redd.
Og jeg utfordrer dem.
Ved å overgi min kropp, som en fri handling, til myndighetene.
-Bravo! -Heia, Enzo!
-Heia, Enzo! Ja! -Heia, Enzo.
Enzo! Enzo! Enzo!
Du er flott, Enzo! Du er flott!
Du er helten vår, Enzo! Du er helten vår!
-Vi ses etterpå. -Enzo!
-Må jeg ha på håndjern? -Det er ikke nødvendig.
Enzo! Enzo! Enzo!
Omfanget av ulykken ved kjernekraftverket i Tsjernobyl øker.
Vi mangler informasjon om katastrofen,
som kan ha forårsaket flere ofre. Det meldes om to dødsfall.
Det er uro for den radioaktive skyen som beveger seg over Nord-Europa.
I Venezia møttes utenriks- og forsvarsministerne i de sju landene
i Den vesteuropeiske union.
Avvæpning og internasjonal terrorisme er hovedproblemene i debatten.
Bølgen av dårlig vær avtar mens vurderingen av skadene starter.
Ikke ett ord om ankesaken min.
Kjære, vi må bare innrømme det. Tortora-saken er ikke en nyhet lenger.
Jeg er fortsatt en italiensk borger
dømt til ti år i fengsel,
en bot på 50 millioner og forbud mot å inneha offentlige stillinger.
-Den er fortsatt der. -Hva da?
Dommen min.
Marmo er her.
Bravo!
-God morgen. -God morgen.
-Alt bra? -Så hyggelig!
Ha en fin søndag.
Og det er barna.
-Har du fått Tortora-saken, altså? -Ja.
Har du sett sakspapirene? Et hav av dokumenter.
Du er vel fornøyd?
Jeg har ikke hatt tid til å se på noe ennå.
Jeg fikk den tildelt i går.
Rettssaken er planlagt under VM.
Dere blir ferdige før det. Det er bare en anke.
Hvis de lar oss holde den...
Tortoras forsvar har bedt om at rettssaken flyttes til Milano.
De har reist tvil om domsmyndigheten.
Sannheten er at de ikke stoler på oss.
Et desperat trekk som ikke fører til noe.
Ingen vil ta denne rettssaken fra deg.
Og hva tror du?
Jeg skal studere dette havet. Vi må være uangripelige.
Michele, de radikale ønsket meg død.
Politiet ville gi meg sikkerhetsvakter.
Situasjonen er eksplosiv. Bare så du forstår.
Men ting har visst roet seg litt nå.
Takk og pris. Lykke til med arbeidet.
-Ha en fin søndag. -I like måte.
-Ha det. -Ha det.
MICHELE MORELLO DOMMER
DET JURIDISKE ARKIVET I NAPOLI
En katt. På grunn av musene?
Her, dette er alle saksdokumentene fra rettssaken.
-I hvilken orden står de? -Etter avhopper-vitnene.
Alt Barra har sagt. Alt Pandico har sagt.
Alt Melluso har sagt. Imperatrice. Sanfilippo.
Villa og så videre. Det er mange avhoppere.
Fins det ingen kronologi over uttalelsene?
Ikke som jeg kjenner til.
Det må vi få i stand.
Herr dommer, vil du virkelig omorganisere alt dette?
La oss begynne. Litt etter litt.
Litt etter litt.
AVHØR VED PASTRENGO POLITISTASJON
-Hvem er det? -Dommer Morello.
NAPOLI PASTRENGO POLITISTASJON
-God kveld, herr dommer. -God kveld.
Det var her vi holdt avhopperne fra camorraen.
-Var det kun eneceller? -Alle unntatt én med plass til fire.
De var mange. Det var en kontinuerlig strøm.
Vi og dommerne var ikke forberedt. Det var en nyhet. Storforbrytere.
Tiltalt for flere drap.
Bare så jeg forstår, kunne de å snakke med hverandre?
Dommer, dette er en politistasjon, ikke et fengsel.
Den ble midlertidig tilpasset til et fengsel av nødvendighet.
-Hvilken var Pandicos celle? -Denne.
-Var cellene alltid åpne? -Vanligvis på dagtid.
Dette er TV-rommet. Hvis Napoli F.C. spilte,
så de kampen sammen med betjentene.
Eller San Remo-festivalen, julemessen ved midnatt,
seremonien for San Gennaros blod.
De var avhoppere og samarbeidet. Derfor måtte de behandles godt.
De fikk ingen fordeler den gang. Da var det ingen straffereduksjoner.
Kanskje noen små tjenester, det er alt. De ville bli beskyttet, trøstet.
Én gang, før en konfrontasjon,
hadde han som drepte den berømte gangsteren, Turatello...
Pasquale Barra.
Han ba om, og fikk tildelt, en flaske champagne.
Kom. Bli med meg.
Dette er rommet hvor Tortora ble ført
på en båre i 1984, i februar.
-Greit. -Her.
Men du fortalte meg om lunsj og champagne.
Disse avhopperne ville spise godt.
Stasjonssjefen ringte departementet
og sa at det ikke var mer penger til å betale for forespørslene deres.
Di Pietro bestemte seg for å betale av egen lomme på forskudd.
Mot slutten av etterforskningen
ba han departementet om å refundere beløpet han hadde forskuddsbetalt.
Departementet svarte: "Det går ikke." Betalingen var ikke autorisert.
Italia er alltid det samme.
De som har gitt, har gitt, de som har fått, har fått.
Men dette var et mirakel, noe de aldri hadde sett før.
Camorra-mennene snakket. Mange av dem.
Derfor hadde vi blitt autorisert til å behandle dem med spesiell omsorg.
Men teoretisk sett, også i praksis,
kunne jo alle disse avhopperne
blitt enige om en historie til dommerne. En samstemt versjon.
Jeg vet nå ikke det. De nøt helt klart av en viss frihet her.
Frihet. Det manglet bare at de ba om å få gå ut og ta seg en is
eller en tur for å få litt frisk luft. Så lenge de ikke gikk for langt.
Hvis de var fornøyde, var de mer villige til å snakke.
Det er bare menneskelig. Ikke sant? Det var målet.
-Kan jeg komme inn? Er Morello her? -Nei, han jobber hjemmefra.
Hva i all verden er dette?
Kronologien over avhørene av avhopperne. Hva de sa, når og hvor.
-Hva skal det være godt for? -Ankeprosessen.
Dommeren vil gjøre alt på nytt.
Vitneforklaringer, konfrontasjoner, vitneutsagn, alt mulig.
-Stillingen er null-null igjen. -I rettssalen under rettssaken?
AVHØR VED PASTRENGO POLITISTASJON
Den rettssaken har allerede blitt holdt.
Dette er ureglementert. Dette kan ikke gjøres.
Jeg er bare en sekretær. Ikke drep budbringeren.
DEN 10. JUNI 1986 ANKEPROSESSEN PANDICO MOT BARBARO
Nå, signor Barbaro... Giovanni Pandico, som sitter her,
erklærte at han var ditt mellomledd med Enzo Tortora
mens dere delte celle i fengsel...
For å forhandle om et narkotikasalg.
-Narkotika? Hva snakker du om? -De berømte kniplingsdukene.
De som, etter det signor Pandico forteller,
motsvarer partier med narkotika.
Det er løgn, ærede dommer.
Unnskyld meg. Noen tar bilder av Nadia Marzano og Renato Vallanzasca.
Så vidt jeg vet, er det forbudt.
Få fotografen fjernet.
-Fortsett. -Ærede dommer, det er løgn.
Denne mannen, ærede dommer, lyver og vet godt at han lyver.
Han er en mesterløgner.
Jeg snakker sant. Det er han som lyver.
Han lyver ikke av ondskap, men fordi han er gal.
Jeg hadde kniplet de pyntebrikkene med mine egne hender.
Jeg kniplet dem foran deg, én etter én. Du var besatt av Tortora.
Dommer, han hatet ham. Med andre ord, "o'mbariava".
Unnskyld meg, signor Barbaro. Hva betyr "o'mbriava"?
-"O'mbariava." -Ja, uansett. Si det til dommeren.
Det betyr at han var misunnelig. At han var sjalu.
En dag var han en venn, dagen etter var han en fiende.
Han kommuniserte med ham gjennom sinnet sitt, telepati,
og alt dette tullet han fortalte meg om.
De snakket på tusen kilometers avstand. Alle disse tingene, altså. Dette.
Jeg skjønner. Men, signor Barbaro,
sendte du disse pyntebrikkene til Tortora eller ikke?
Ja, selvfølgelig. Tortora svarte meg til og med.
Noen ville ha det til at jeg prøvde å presse ham for penger.
Men RAI betalte meg tilbake. Dere har kvitteringen også.
Ærede dommer, de prøvde åpenbart å opprettholde fasaden.
Men bak fasaden fins det en annen sannhet.
Den har jeg gjentatt ørten ganger.
Du leverte flere partier med narkotika til Enzo Tortora.
Men når? Når skal jeg ha gjort det? Jeg er ikke med i camorraen engang.
I den perioden, på 70- og 80-tallet, som jeg sa.
-Alt er løgn. -Selvsagt er det løgn.
I den perioden satt vitnet i fengsel.
Nå vil vi gjerne at signor Barbaro minner oss på
når han sonet i Porto Azzurro.
Protest. Advokaten prøver å påvirke vitnet.
Slutt, hva snakker du om?
Vi må til kjernen av rettsvesenet, ikke formalitetene.
Vi må til sannheten bak denne smertefulle historien.
-Denne meningsløse praten. -Takk for leksjonen, professor.
Vitnet kan fortsette, takk.
Jeg satt fengslet i Porto Azzurro fra 1972 til 1981. Det kan dere sjekke.
Hvordan kunne jeg levere dopet mens jeg satt inne?
-Jeg kunne ikke levere noe til noen. -Få det protokollført.
Godt jobbet, herr advokat. Jeg ser at du har studert.
Et stykke papir og så vet de alt. Dere er inkompetente.
Du leverte til Tortora når du var ute på permisjon.
Jeg hadde alltid vakter med meg.
Hvordan skulle jeg få til det? Du lyver!
-Denne fyren er helt utrolig! -Du er en løgner!
Han har giftet seg med løgnene.
Jeg, derimot, har valgt sannheten og rettferdigheten.
Du sitter her, men er ikke her. Du eksisterer ikke.
Du er gal. Hører dere ham? Hva snakker du om?
Du fins ikke mer. Ditt vesen har forsvunnet.
Men jeg sitter jo her! Du er gal. Du er en løgner.
Du fins ikke lenger. Forstår du det?
-Du er ikke frisk. Hører dere ham? -Du har 30 sekunders batteritid.
SCHIZOFRENI
PARANOIA
MYTOMANI
Står det ikke at barnet mitt har rett på fritak for funksjonshemming?
Frue, sønnen din er 30 år gammel. Han må jobbe.
Men han er syk.
-Hva feiler det ham? -Han klarer ikke å stå opp.
Høflighet og demokrati. Etter 15 minutter er det nestemanns tur.
-Unnskyld meg, frue, vær så snill. -Hva kan jeg hjelpe deg med?
Giovanni Pandico. Jeg trenger en ny kopi av fødselsattesten min.
Du har jo allerede en attest. Hvorfor vil du ha en til?
Denne har et eseløre.
Og det er et til her også. Hvor lang tid vil det ta?
Nestemann.
Udugelighet og slurv.
Den blaserte arrogansen. Det kjedsommelige...
Signora Marzano, du ba om å bli hørt. Hva vil du fortelle oss?
Jeg vil gjerne fortelle det jeg ikke fikk sagt under den forrige rettssaken.
Hvorfor kunne du ikke si det da? Husket du det plutselig?
Jeg var redd og oppførte meg som en gal.
Det fungerer alltid. Ingen har peiling på galskap.
-Nei, du er virkelig gal! -Stille!
Ærede dommer, vær så snill, men denne damen er psykopatisk.
Barra, vær stille!
Hun skulle vært på et asyl!
Barra, vær stille!
Klart det! På et asyl! Hva er dette for noe?
Stille, Barra! Hvem eller hva var det du var redd for?
Pasquale Barra truet meg og sa at jeg ikke burde motsi ham.
Jeg måtte bekrefte alt han sa. Ellers skulle han drepe meg.
Å drepe for ham er noe trivielt.
Ett drap fra eller til...
Hvem bryr seg? For ham er det å drepe som å knuse en kakerlakk med skoen.
-Den må være svart, ærede dommer. -Pandico, ikke avbryt.
Hva betyr det? Alle kakerlakker er svarte.
Nei, for ikke å forveksle den med en bille.
Jeg har nettopp lest "Gullbillen" av Edgar Allan Poe. En spesiell bok.
-Pandico, det holder! -Som du vil, ærede dommer.
Det er en vakker historie. Jeg anbefaler den.
Nå, signora Marzano...
Altså... Enzo Tortora ble ikke opptatt som medlem hjemme hos meg.
I 1978 var jeg i Madesimo med min sønn, som ikke engang var ett år gammel.
Det er en gyldig leiekontrakt
for boligen i Milano som starter i 1979.
Før det var den ikke klar. Den var ubeboelig, med andre ord.
Det var altså ingen seremoni.
Ikke hjemme hos meg.
-Fikk du det protokollført? -Herr forsvarer.
Tror du at det ikke blir skrevet ned?
Det skjedde ofte under den første rettssaken.
Under påskudd av at damen var forvirret.
Nok en leksjon fra professoren.
Frue, kan du med klarhet bekrefte det du har sagt så langt?
-Ja. Jeg bekrefter alt. -Takk. Du kan gå.
-Du gjorde det rette. -Ikke vær redd!
Du, din usle kvinne.
Hvordan har barnet ditt det? Har han vokst? Er han like pen som deg?
Godt jobbet, Nadia.
Ærede dommer, nå virker det klart i hvilken retning dette går.
I stedet for å stille de tiltalte for retten, tar dere avhopperne.
Nå er det mange som har trukket seg
eller endret versjon til fordel for Tortora.
Vet dere hvorfor de gjør det? Fordi de er redde.
De prøvde seg på meg også.
De ba meg trekke anklagene mot Tortora.
Men tross presset, ærede dommer, er jeg her,
og jeg bekrefter alt jeg allerede har fortalt.
Enzo Tortora jobbet for mafiabossen Francis Turatello.
Jeg gjentar det igjen, for jeg har ingenting å tape.
Det er det man kaller en ekte mann!
Stille! Hei! Stille i cellene! Stille!
-Melluso er en helt. Han må respekteres! -Stillhet i salen!
En analfabet av en helt.
Den tiltalte Vallanzasca ba om en konfrontasjon med deg.
-Aksepterer du konfrontasjonen? -Som du vil, ærede dommer.
Men jeg vet ikke hva han vil med meg.
Jeg vil bevise at du lyver!
-Jeg lar meg ikke skremme, ærede dommer. -Før inn Vallanzasca.
Nå får vi høre hvordan en morder, bankraner og kidnapper
vil renvaske meg. Men hvorfor?
La oss høre på ham. Nå får vi det direkte.
Drittsekk. Jeg skal drepe deg. Dette er ikke en tom trussel.
Jeg skal virkelig drepe deg. Hørte du meg? Renatino.
-Dra til helvete! -Du er en hykler!
Skammer du deg ikke med disse camorra-jævlene?
Gå på catwalken din. Gå, din dust!
-Renato, tenk på moren din. -Pass dine egne saker.
-Du har så vakre blå øyne. -Du er en drittsekk.
Eller er de asurblå? Jeg vet ikke.
Du er så kjekk, Renato. Du likner jo på prins Frans.
Til å plystre på. Du er altfor kjekk.
-Hva skjedde der, signor Vallanzasca? -Ingenting skjedde.
-De ville bare snakke med meg. -Snakk med oss i stedet.
Først må jeg si at jeg ikke er med i camorraen.
Jeg ble dratt inn i det. Akkurat som denne herren.
Først dro han meg inn i NCO.
Så sa han at han tok dopet fra Turatello for å gi det til Tortora. Ren løgn.
Melluso kjente ikke Turatello.
Du er en elendig løgner! De har et bilde sammen!
Stillhet i salen!
-Gianni. -Renato.
Fortell når du angivelig møtte Turatello.
-Akkurat nå husker jeg ikke helt. -Jeg ba ikke om en eksakt dato.
Jeg husker det ikke. Ikke vær som Tortora,
som ville vite fargen på sokkene og slipset.
-Hva vet jeg om det? -Ikke gå rundt grøten.
Ikke bland meg med Tortora. Jeg er ikke som ham. Forstått?
Jeg skal stikke en gulrot opp i ræva di.
Signor Vallanzasca. Dette er ikke et gatemarked.
Gianni, da du var i Milano, hørte du ikke engang lyden av et sniff.
I Milano kunne du rappe høns,
snappe gamle damers vesker, gå med en gjeng hurper i bånd
og selge dem i forstedene.
Det var alt du kunne gjøre. Du er en gigolo.
Kjekke Gianni. Gianni Cha-Cha-Cha.
-Hva vil du med meg, Renato? -Turatello hadde en tatovering.
-En tatovering? -På venstre hånd.
Hva viste denne tatoveringen?
Er dette Vallanzascas ess? En tatovering?
En tatovering. Hva slags tatovering var det?
Husker du ikke? Jeg skal hjelpe deg, for faen.
Det var et dyr. Et dyr han fikk tatovert i ungdomsfengsel.
Og konklusjonen? Kom igjen!
Hva viste tatoveringen?
La meg svare! Du snakker jo i munnen på meg.
Du visste heller ikke om denne tatoveringsgreia.
Hva viste tatoveringen? Ikke kast bort tiden min!
Jeg stilte deg et spørsmål. Hva viste tatoveringen?
Denne tatoveringen la jeg aldri merke til.
Dere kan skrive ned at jeg aldri har sett denne tatoveringen.
Bra, flott. Takk, ærede dommer, saken er avsluttet.
En enorm tatovering på venstre hånd. Den så han aldri.
Vet du hvorfor?
Folk som deg unngikk Turatello.
Du kunne ikke snakket med Turatello.
-Det er ikke sant! Gi deg! -Gianni.
Gulroten din kommer nå. Turatello hadde en kvinne.
Hvem var Turatellos kvinne, Gianni?
Hva het hun?
Hvordan så hun ut? Høy, lav, blond, brunette? Hvordan var hun?
Du sa du kjente ham godt. Fortell hvordan hun var.
Sannheten er at du ikke vet en dritt.
Jeg har avslørt deg. Du gjør dette for å forsvare Tortora.
Hva faen skulle jeg få ut av Tortora?
Du gjør det på grunn av et moralsk korstog.
Du har påtatt deg oppdraget.
-Ærede dommer. -Vær så god.
Melluso sa at å hjelpe Tortoras forsvar er et moralsk korstog,
et moralsk spørsmål, av prinsipp. Rettferdighetens prinsipp.
Dette er en frivillig innrømmelse. En tilståelse. En sannhet.
Takk for at det glapp ut av deg.
Sa jeg det?
Renato Vallanzasca, for sannhetens skyld,
og fordi han ikke vil se en uskyldig mann i fengsel igjen,
vitnet mot en løgnaktig anklager.
Han ydmyket ham offentlig. Diskvalifiserte ham.
Sa han ikke nettopp at han ikke bryr seg om Tortora?
-Bokstavelig talt "ikke faen". -Ingen kommentar, ærede dommer.
Ærede dommer. Kom igjen, han kjente heller ikke Turatello. Kom igjen.
Du er stokk dum, Gianni.
Ærede dommer, forsvaret hevder at Pandico er gal,
og derfor fullstendig upålitelig. En galning er upålitelig.
Men han kan ikke straffes. Pandico har aldri utnyttet dette smutthullet.
Han erklærte seg medskyldig.
Med tilståelsene forverret han sin egen posisjon.
Pandico har aldri utnyttet galskapen for å slippe unna med det.
Men selv om han var gal, galskap.
Galskap er ikke et evig stigma. Galskapen endrer seg. Den utvikler seg.
Og vi må innrømme at vi alle har litt galskap i oss,
som vi heldigvis kan kontrollere. Det er forskjellen.
Derfor kan Pandico ha vært gal.
Men i dag må vi erkjenne at han har forandret seg.
Han er klar i hodet og motsier aldri seg selv.
De som lyver, motsier før eller senere seg selv.
Giovanni Pandico har aldri motsagt seg selv!
Paranoid? Paranoide genier er utallige i historien.
Nettopp. Det stemmer. Som Torquato Tasso,
hvis arbeid jeg anbefaler alle.
Eller den store napolitanske skulptøren Vincenzo Gemito,
som frivillig ba om å bli låst inne på et asyl.
Kort sagt, alle de store kunstnerne.
Og kanskje du også, herr riksadvokat, er litt paranoid?
Ja. Selvsagt. Jeg inkluderer meg selv også.
Pandico, ikke avbryt riksadvokaten.
Beklager, ærede dommer. Jeg kunne ikke dy meg.
Hva med Melluso? Galskapen angår ikke ham.
-Enten tror dere på Melluso, eller ikke. -Nettopp.
Det at han ikke husket detaljer
fra møtene med Tortora, eller Turatellos privatliv,
vel, det gir bare mer tyngde til ordene hans.
Om han hadde funnet på alt, ville han forberedt seg bedre.
Med alle detaljene som juryene liker så godt. Dommere også.
Sju avhoppere bekrefter forklaringene hans.
Ærede dommer, medlemmer av retten.
Enzo Tortora er ikke en ondsinnet narkotikalanger.
Dette er det nye jeg vil introdusere.
Det er viktig. Han er bare camorraens sikkerhet.
Jeg anerkjenner denne formildende omstendigheten.
Men Enzo Tortora er, og ikke bli fornærmet nå... En løgner.
Å lyve er naturlig for ham.
Enzo Tortora er gutten som, på sommerferie i Valmalenco,
løy om at han hadde sett Jomfru Maria for å forlenge ferien sin!
Han viste en ufattelig fantasi.
En skamløs besluttsomhet,
som jeg også gjenkjenner i dagens Tortora!
På den annen side var det nødvendig for ham å lyve
for å bevare kjendisstatusen han hadde oppnådd, uten tvil,
med stor innsats.
Det var nødvendig for ham å kunne spille sin rolle.
Han trengte kjemisk støtte til det!
Derfor ser jeg mer på ham som en bruker, kanskje en ivrig bruker.
Som er som å si at han sniffet som en gal!
Det er ifølge et skriftlig vitnesbyrd.
Bare ikke som narkolanger.
Konkluder. Vær så snill.
Min forespørsel er derfor ikke en frifinnelse.
Å frikjenne Tortora betyr ikke å tro på Pandico, Melluso, Barra.
Derfor må alle de tiltalte frikjennes.
Ærede dommer, enten frikjenner du alle, eller ingen.
Loven er lik for alle. Du har ikke noe valg.
-Godt sagt! -Bravo!
-Hei. -Hei.
-Hei, Tullio. -Hei.
-Forstyrrer det deg ikke? -Nei.
Hvordan går det?
Vi er ferdige. Nå er det opp til oss.
Og?
Tortora er uskyldig.
Var han ikke medlem av camorraen?
Barra begynner å samarbeide og nevner ikke Tortora.
Pandico samarbeider og nevner ikke Tortora.
Han gjør det først etter at aktoratet viste ham navnet Tortora
i en notatbok som tilhører Pucas samboer.
Navnet var ikke engang "Tortora", men "Tortona".
Med et telefonnummer. Ingen bevis som støtter det. Ingenting.
Først etter at Pandico har sett notatboken,
hevder han at Tortora er medlem av camorraen.
Barra støtter ham, men bare i hans 18. avhør.
Etter det er det et skred av tilståelser, anger...
Ren fabrikasjon.
Ikke en eneste anklage ble bevist i rettssalen.
Ikke et eneste bevis forble stående.
Hvordan hadde det seg da at alle, nesten alle dommerne
i retten i Napoli, medregnet meg selv...
Hvorfor trodde vi på disse forbryterne som løy så skamløst?
Ikke den minste tvil om deres ærlighet.
Dommere er så vant til stillhet og vitner som holder munn,
at når en morder fra camorraen uten å be om noe i gjengjeld, tilstår,
snakker ut, gir oss navn og fakta...
Det er som et mirakel for en dommer.
"Jøss! En tilståelse tatt opp og signert av et vitne som tiltaler seg selv,"
"og mange andre med ham."
"Hva skal vi da med noen jævla beviser?"
"Jeg tror deg. Det er en troshandling. Det er en lettelse."
Hvis Tortora er uskyldig, må han frikjennes.
Vil du si det i rådskammeret?
DEN 16. SEPTEMBER 1986
-Talene er over. -Da er vi ferdige.
Hvis aktor, forsvarerne
eller de tiltalte har noe å si, kan de gjøre det nå.
Før vi samles i rådskammeret.
-Meg. -Få høre.
-Skal jeg protokollføre det? -Ja, skriv det ned.
Ikke utfordre dem.
Tro meg, en dommers selvrespekt er grenseløs.
Ingen leksjoner.
Herr riksadvokat.
Én ting, blant mange, har såret meg i denne siste rettssaken.
Nemlig den siste forvandlingen jeg har gjennomgått, takket være deg.
Jeg er ikke lenger en kynisk langer, men en svekling. En tosk.
En som ble lurt fordi han hadde lite penger.
Vel, til å begynne med vil jeg si til retten
at hvis jeg hadde begynt å lange, som hevdet i denne rettssaken...
Da ville jeg ikke ansett meg selv som en svekling, men en kriminell.
Derfor ber jeg ikke om redusert straff.
Hvis dere finner meg skyldig, døm meg til 30 år.
Jeg la merke til at du gjennomsøkte
søppelet fra tabloidavisene for 30 år siden.
Det er sant, i et intervju sa jeg at da vi var barn,
i 1948, bare tenk på det, moret jeg og noen venner oss
med å fortelle at vi hadde sett Jomfru Maria i en hule.
En dristig spøk, det innrømmer jeg. Men jeg vet ikke om du har vært ung.
Det håper jeg, for din skyld. Du trakk en konklusjon fra denne episoden.
"Siden han lot som han så Jomfru Maria som gutt,"
"må Tortora være en løgner resten av livet."
"Derfor kan han være et camorra-medlem. En mann med tusen ansikter."
Herr riksadvokat, jeg tror at det er mye mindre skandaløst
å late som man ser Vår frue som en spøk som 18-åring,
enn å tro, som du gjør, på ordene til Giovanni Pandico.
En schizofren morder, eller på Melluso,
en raner og hallik, eller på Barra,
en avskyelig morder, og gjøre disse mennene til helter.
I denne rettssaken
var jeg ikke bare en tiltalt som måtte dømmes.
Til tider, og det gir meg frysninger,
fikk jeg følelsen av å være en fiende som måtte knuses.
Fordi denne svake mannen, fra dag én, våget å rope ut sin uskyld.
Denne svake mannen forstyrret ritualet deres.
Man er enten en urokkelig forbryter eller en avhopper.
Man kan også være urokkelig uskyldig. Jeg betalte en høy pris for mangfoldet.
En dom på ti år for tilknytning til camorraen og narkotikahandel.
Ikke fornærm meg igjen, jeg ber deg, for majestetsfornærmelse.
Nå skal jeg liksom konkludere med å si: "Jeg stoler på systemet."
Jeg sender spørsmålet tilbake til dere. Ville dere stolt på systemet?
Jeg sier: "Jeg er uskyldig." Det har jeg ropt i tre år!
Det roper saksdokumentene.
Faktaene som har kommet frem roper det ut!
Jeg er uskyldig! Jeg håper, av hele mitt hjerte,
at dere også er det. Takk.
Han kunne ha spart oss den.
Høringen er hevet!
Fantastisk.
Neste?
Tortora Enzo Claudio Marcello.
Alle reiser seg. Retten samles.
DEN 15. SEPTEMBER 1986 DOMSSLUTNING
På vegne av det italienske folk har ankedomstolen i Napoli,
med henhold i paragraf 523 i straffeloven
omgjort straffen uttalt av retten i Napoli den 17/9/85...
Som ble anket av statsadvokaten, riksadvokaten og de tiltalte,
hvis individuelle navn jeg ikke vil nevne for korthetens skyld...
Herved frikjennes Salvatore Sanfilippo for ikke å ha begått forbrytelsen.
De har frikjent meg.
Giovanni Melluso. Følgende tiltalte,
tidligere dømt, blir også frikjent: Andraous Vincenzo, Codino Mario,
Fairino Giovanni, Mandato Gerardo, Marzano Nadia, Puccio Santo...
Vaiano Renato og Vallanzasca Renato.
Retten bekrefter den ankede dommen,
og dømmer følgende tiltalte til å betale sakskostnadene:
Asterino Mario Roberto, Donnarumma Domenico,
Matano Franco, Matrove Tommaso, Pandico Giovanni.
På korsets niende stasjon faller Jesus for tredje gang.
For ikke å ha begått forbrytelsen
i henhold til paragraf 416 og 416-bis i straffeloven,
og fordi narkotikarelaterte forbrytelser etter paragraf 71 ikke skjedde:
Cossolino Aniente, Pozzolino Riccardo, Pozzolino Simone, Mariniello Anna,
Moccia Luigi og Tortora Enzo Claudio.
-Hurra! -Høringen er hevet.
-Dere er alle camorra-menn! -Dra til helvete!
Dommer! En kommentar om dommen.
Vi dømte de vi måtte dømme og frikjente de vi måtte frikjenne.
Denne historiske dommen representerer rettferdighet.
Jeg stoler på Guds allvitenhet tross menneskenes vrangforestillinger.
Dette er en glede, men sannheten er én: Tortora er en camorra-mann.
Gud ser meg. Akkurat nå ser han på meg.
Vent. Jeg vil si det.
Staten må forsvare oss! Den må hjelpe oss! Den må ikke forlate oss!
Faen! Faen! Faen!
Kom hit, jeg må komme med en uttalelse. Pokker ta deg!
Italia har våknet! Ja!
Gråt, uskyldige barn. Bedre sovende, men ærlige.
I dette landet ødelegger en rasende vind kratt og skog.
Og på den grå og truende himmelen trekker det opp til grusomt uvær.
-Hva ler du av? -Nei, jeg ler ikke. Var det Pascoli?
Pandico! En annen Giovanni.
-Så flott. Det var veldig vakkert. -Takk.
Til deg.
Hva gjør du? Det er ikke lov. Vær så snill.
Jeg ser at du er en smart ung mann. Hvor gammel er du, 25, 26?
-Tjuefire. -På din alder satt jeg alt i fengsel.
Tilbringer du så mye tid i fengsel, må du ha interesser og venner.
Det er ikke lov.
Det ville ikke vært lov om jeg ba om noe i gjengjeld.
Men jeg ber ikke om noe.
Jeg hyller bare en dikteelsker. Det er alt.
La meg glede deg, ikke bli fornærmet.
Nei, selvfølgelig ikke. Kom igjen.
Vakten er korrupt! Han presset meg for klokken min!
Jeg vil snakke med fengselsdirektøren. Fengselsdirektør!
Vakten er korrupt! Hent direktøren! Fengselsdirektør!
MILANO DEN 20. FEBRUAR 1987
-Bravo! -Bravo!
-Bravo, Enzo!
Hvor var vi?
Jeg kunne sagt mange ting, og jeg vil bare si noen få.
Én ting må jeg få si.
Mange gikk gjennom dette med meg.
De led med meg. I løpet av disse forferdelige årene.
Mange ga meg det de kunne. For eksempel ba de for meg.
Det vil jeg aldri glemme.
Jeg må få takke alle disse flotte, gode menneskene.
Det må jeg få si. Så der sa jeg det.
Og jeg vil legge til én ting til. Jeg er her, og jeg vet det,
for å snakke på vegne av de som ikke har stemme.
Og det er mange. Det er altfor mange.
Jeg er her for dem også.
Og nå, la oss begynne.
Akkurat som vi pleide å gjøre, en gang i tiden.
Her har vi den!
Til lyden av triumfmarsjen fra Aida!
Velkommen! Velkommen, kaptein.
Han beveger seg raskt.
Kanskje noen av dere allerede har gjettet hvem dette er.
Det er vår Portobello!
Symbolet på programmet vårt.
Hei, Portobello. Vil du komme ut?
Her har vi ham.
Endelig har Portobello fått tilbake posisjonen sin.
Vi vil virkelig begynne nå. Og jeg vil begynne med en gjest.
En gjest jeg bryr meg mye om.
En kvinne som jeg tidligere ikke klarte
å lese. I øynene hennes er det en dyp smerte.
Jeg vil at dere skal ønske henne velkommen med en god applaus.
Mine damer og herrer, Aurora.
Navnet hennes er et vakkert lykketreff,
men fra og med i kveld vil hun være vår faste gjest,
og vi skal kalle henne den mystiske gråtejenta.
Enzo, jeg er målløs.
Gi meg et øyeblikk, så feirer vi.
-Enzo! -La ham være.
Du fikk meg til å gråte. Takk.
Skal du ikke spørre hvordan det gikk?
-Hvordan gikk det? -Kjempebra. En stor suksess.
Anna, dette er virkelig siste sesong.
Jeg klarer ikke å gjøre dette lenger.
Vent.
Jeg ombestemmer meg ikke.
-Jeg vet hvordan jeg skal avslutte det. -Hva mener du?
Ikke noe tragisk. En forandring.
-Enzo, alt er klart. -Jeg kommer.
-Pappa? -Kommer du?
Jeg kommer.
Sånn gikk det.
Jeg kan ikke spille mer.
Her kommer vi.
Beklager å avbryte bukkingen, men jeg håper kameraet er på oss.
Vi har nettopp ankommet.
Med barn som representerer alle deler av verden,
et duskregn som heldigvis blir lettere og lettere...
Et kjærlig publikum som i kveld omgir...
Nei, vi beholder kamelen, for da kan vi...
En klem til alle milaneserne, som med stor hengivenhet
på denne avskjedskvelden, har tatt med sine store og små kjæledyr.
Og her, i denne uvanlige atmosfæren,
her nederst på stigen opp til arken vår...
Vi ventet på deg for å slippe kamelen inn i arken.
Ja, la oss begynne med å slippe inn kamelen. Forsiktig.
Jeg tror at jeg har så mange mennesker å takke
at jeg ville forlenget sendetiden langt utover rimelige grenser.
Men det enorme publikummet som har fulgt programmet i alle disse årene,
fortjener å bli takket av oss.
Takk til Anna, søsteren min, og Angelo Citterio.
De har vært manusforfatterne bak dette underlige fredagsprogrammet.
Takk til Gigliola Barbieri, på Rete 2, og til alle de som,
med sin innsats, fredag etter fredag, har bidratt til å skape denne historien.
En historie om individer og om folk.
ENZO TORTORA DØR 11 MÅNEDER SENERE
59 ÅR GAMMEL
PORTOBELLO SLUTT
Tekst: Mille Marie Myhre Iyuno