Милано 29 декември 1985 г.
Правосъдието в тази страна е тежко болно
и ние искаме промяна.
Искаме справедливо правосъдие.
Справедливо правосъдие!
Достойно за правова държава,
за цивилизована и демократична страна.
Справедливо правосъдие!
Енцо удържа на думата си, не ни разочарова, не избяга.
Обеща, че ще се предаде, и го направи.
Той наистина е радикален боец.
Имаше много възможности да избяга в чужбина
след позорната присъда. Заради законната защита
никой не можеше да го осъди и не го направи.
Ще чака с доверие тук, в Милано, под домашен арест,
процеса по обжалването.
Браво, Енцо!
Скъпи приятели, ще бъда много кратък.
Както знаете, през последните седмици
подадох оставка като евродепутат.
И се отказах от имунитета си.
Направих го, за да започна да градя страна на сериозни хора,
които казват това, което правят, и правят това, което казват.
Италия днес е пълна със слепци, които твърдят, че виждат.
А тук, както казва Марко,
не пожелаха да видят.
Уплашиха се, че признаването на моята невинност
може да компрометира доверието
в техния грандиозен удар срещу "Камора".
Уплашиха се, че са сгрешили.
А един съдия не може да сгреши и после да си признае.
Аз съм виновен само за това, че съм невинен, и не се страхувам.
И ги предизвиквам,
като предавам тялото си съвсем свободно
на органите на реда.
Бъди силен, Енцо!
Енцо!
Ти си най-добрият!
Ти си нашият герой, Енцо!
Ще се видим после.
Да сложа ли белезниците? - Не е необходимо, г-н депутат.
П О Р Т О Б Е Л О Шести епизод
Инцидентът в ядрената централа в Чернобил, Украйна,
има все по-тежки последици.
Липсва точна информация за бедствието,
което може да е довело до множество жертви.
ТАСС съобщава за двама загинали.
Смут всява радиоактивният облак над Северна Европа.
Във Венеция се събраха министрите на външните работи и отбраната
на седемте страни от Западноевропейския съюз.
Основна тема е международният тероризъм...
29 април 1986 г.
Прави се оценка на щетите...
Нито дума за процеса по обжалването.
Любов моя, нека го признаем - случаят "Тортора" вече не е новина.
А аз и до днес оставам италиански гражданин,
осъден на 10 години затвор, 50 млн. глоба
и доживотна забрана да заемам държавни постове.
Още е валидна.
Кое?
Присъдата ми.
Мармo е тук.
Добър ден. - Добър ден.
Как си? Здравей. - Здравей.
Радвам се да те видя.
Дали са ти "Тортора"? - Да.
Видя ли документите? Цяла купчина са. Доволен ли си?
Още не съм имал време да видя нищо.
Назначението беше вчера.
Ще водим процеса по време на световното.
Дано приключите по-рано. Това е обжалване.
Ако ни позволят.
Защитата на Тортора поиска процесът да бъде преместен в Милано.
Казват, че имат съмнения относно териториалната компетентност.
Според мен ни нямат доверие.
Това е отчаян ход, който няма да доведе до нищо.
Никой няма да ти вземе този процес.
Ти как мислиш?
Ще проуча тези документи. Трябва да сме безупречни.
Микеле, радикалните искаха да ме убият.
Дори искаха да ми назначат охрана.
Ситуацията е взривоопасна и това показва нивото.
Но ми се струва, че положението е по-спокойно.
За щастие.
Успех с работата. Приятен обяд и приятен ден.
Чао. - Чао.
Съдия Микеле Морело
Неапол, "Кастел Капуано" Съдебен архив
Котка за мишките.
Тук са всички материали от процеса.
Как са подредени?
По името на покаялия се.
Всичко, което е казал Бара.
Всичко, което е казал Пандико.
Показанията на Мелузо.
Императриче, Сан Филипо...
Вила и така нататък...
Покаялите се са много.
Няма ли хронология на показанията?
Доколкото знам, не.
Трябва да се направи.
Г-н съдия, наистина ли искате да подредите всичко това?
Да започваме. Малко по малко.
Малко по малко.
Разпитани в управлението "Пастренго"
Кой е? - Съдия Морело.
Неапол управление "Пастренго"
Добър вечер, г-н съдия. - Добър вечер.
Тук държехме покаялите се и дисоциираните.
Всички килии ли са единични? - Да, освен една - за четирима.
Покаялите се бяха много, имаше непрекъснат поток.
Ние и съдиите не бяхме подготвени. Беше нещо ново.
Известни престъпници, серийни убийци.
Искам да разбера дали са можели да говорят помежду си.
Г-н съдия, това е управление, а не затвор.
Временно беше приспособено да бъде като затвор.
Коя беше килията на Пандико? - Тази тук.
Килиите отворени ли бяха? - През деня обикновено да.
Това е помещението с телевизора.
Ако имаше мач на "Наполи", го гледаха заедно с карабинерите.
Или фестивала в Санремо,
коледната литургия в полунощ, чудото на Сан Дженаро...
Бяха покаяли се, сътрудничеха, трябваше да се държим добре с тях.
Тогава нямаше никакви облаги или намаляване на присъдите.
Но някоя малка услуга - да.
Искаха да получат комфорт.
Веднъж преди една очна ставка
онзи, който беше убил прочутия гангстер Туратело...
Паскуале Бара. - Поиска и получи шампанско.
Елате, последвайте ме.
Това е стаята, в която донесоха Тортора на носилка
през февруари 1984 г.
Да, точно тук.
Разказвахте ми за обедите и шампанското.
Тези покаяли се искаха да се хранят добре.
Командирът се обади в министерството и каза,
че вече няма средства, за да задоволява изискванията им.
Ди Пиетро реши да плати от собствения си джоб.
Когато следствието приключи,
поиска от министерството да му върнат сумата,
която беше дал авансово.
От министерството му отказаха.
Казаха, че не е бил упълномощен.
Италия си е все същата -
който дал - дал, който взел - взел.
Но имаше чудо, невиждано дотогава.
Много от камористите проговориха.
Затова ни бяха разрешили да сме малко по-снизходителни.
Но на теория, а и на практика,
всички тези покаяли се и дисоциирали се
са можели да се наговорят какво да кажат пред съдите.
Да се съгласуват.
Това не знам. Със сигурност се ползваха с известна свобода.
Свобода...
Оставаше само да поискат да излязат за по сладолед
или да се разходят, за да се поразхладят,
но без да се отдалечават много.
Ако се чувстваха добре, говореха с охота.
Човешко е, нали? Това беше целта.
Може ли?
Морело няма ли го? - Не, съдията работи от вкъщи.
Какво е това?
Хронологията на разпитите на покаялите се.
Какво са казали, кога и къде.
За какво е това? - За обжалването.
Съдията иска да направи всичко отначало.
Показания, очни ставки между покаяли се, свидетелства.
Пак започваме от нулата.
Отново на процес?
Вече бяхме на процес.
Това е необичайно.
Не може да се направи.
Аз съм съдебен секретар и не нося отговорност.
10 юни 1986 г., процес по обжалване Очна ставка Пандико-Барбаро
Г-н Барбаро, присъстващият тук Джовани Пандико заяви,
че ви е използвал като посредник с Енцо Тортора
по време на общото ви задържане, за да уреди пратката с наркотиците.
Какви наркотици? - Прословутите карета.
Онези, които, според това, което казва г-н Пандико,
съответствали на същия брой пратки с наркотици.
Не, това е лъжа. - Извинете...
Снимат г-жа Надя Марцано и Ренато Валанцаска.
Доколкото знам, е забранено.
Отстранете фотографа.
Продължете.
Г-н съдия, това е лъжа.
Този човек съвсем съзнателно лъже.
Той е въплъщение на лъжата.
Аз казвам истината, той лъже, но не от злоба, а защото...
... е луд.
Бях избродирал тези карета със собствените си ръце.
Избродирах ги пред теб едно по едно. Ти се беше вманиачил по Тортора.
Г-н съдия, той го мразеше,
искаше да му направи мръсно.
Извинете, в какъв смисъл да му направи мръсно?
Да му направи мръсно. - Добре, обяснете на съдията.
Завиждаше му, той е много завистлив.
Един ден ти е приятел, на другия ден ти е враг.
Казваше, че общуват със силата на мисълта,
с телепатия и с някакви шамански неща, за които говореше.
Казваше, че се чуват на хиляда километра разстояние.
Разбирам.
Но, г-н Барбаро, тези карета вие...
Изпратихте ли ги на Тортора, или не?
Да, изпратих ги, а Тортoра дори ми отговори.
Някой е искал да повярва, че съм го изнудвал,
но РАИ ми изпрати обезщетение и дори пазя разписката.
Но е ясно, г-н съдия, че всичко е нагласено.
Зад всичко това има друга истина.
Повтарям го за хиляден път -
ти си предал няколко пратки с дрога на Енцо Тортoра.
Кога съм го направил, след като дори не съм каморист?
Кога ли? В онзи период - 70-те и 80-те години, както казах.
Всичко е лъжа. - Разбира се, че е лъжа.
През този период задържаният е бил в затвора.
Бихме искали г-н Барбаро да каже
през кой период е бил задържан в Порто Адзуро.
Възразявам. Адвокатът се опитва да повлияе на свидетеля.
Стига, какво общо има това?
Трябва да гледаме същността, не формата на правото.
Да гледаме човешката истина на тази болезнена история.
Само празни приказки. Благодаря за лекцията, професоре.
Свидетелят може да продължи, благодаря.
Бях задържан в Порто Адзуро от 72-ра до 81-ва, проверете.
Как съм могъл да нося наркотици, когато съм бил в затвора?
Не можех да предам нищо на никого.
Моля да бъде вписано в протокола. - Браво, г-н адвокат.
Тези, учените, вземат лист хартия и пишат. Какви некадърници.
Ти пласираше на Енцо Тортора по време на отпуските.
Постоянно ме охраняваха. Как да го направя? Ти си лъжец.
Този е способен на всичко. - Лъжец!
Той е женен за лъжата,
а аз съм прегърнал истината, общото благо, справедливостта.
Ти седиш тук, но те няма. Не съществуваш.
Ти си луд. Чувате ли го?
Какво говориш?
Твоето същество вече не съществува, изчезна.
Аз съм тук, какво говориш? Побъркан лъжец.
Вече не си тук. - Ти си луд.
Чувате ли го? - Имаш 30 сек. автономия.
Шизофрения
Параноя
Митомания
Тук не пише, че синът ми може да получи инвалидност.
Госпожо, синът ви е на 30 години, трябва да работи.
Но той е болен.
Какво му има? - Сутрин не може да стане.
Възпитание и демокрация - след 15 мин. е ред на следващия.
Извинете, госпожо, ако обичате.
Заповядайте.
Джовани Пандико, трябва ми ново копие на акта за раждане.
Вече имате акт за раждане, защо искате друг?
Този има едно ухо.
И още едно тук.
Колко време ще отнеме?
Следващият.
Некомпетентността, нехайството...
Това отегчение и арогантност... Не понасям отегчението.
Г-жо Марцано, поискахте да бъдете изслушана.
Какво искате да ни кажете?
Да, искам да кажа това,
което не успях да кажа на предишния процес.
Защо не успяхте да го кажете? Изведнъж ли си го спомнихте?
Страхувах се и се престорих на луда.
Това винаги действа. Никой не разбира нищо от лудостта.
Не, ти наистина си луда. - Тишина!
Г-н съдия, с цялото ми уважение, тази жена е психопатка.
Бара, пазете тишина.
Трябва да бъде затворена. - Бара, тишина!
В лудница.
А това какво е? - Тишина! Бара!
От кого, от какво се страхувахте?
Паскуале Бара ме заплаши, за да не му противореча
и да кажа всичко, което ми казва той.
Иначе ще ме убие.
За него убийството е дреболия -
едно убийство повече или по-малко...
Да убива, за него е като да стъпче някоя хлебарка.
Черна на цвят, г-н съдия. - Пандико, не прекъсвайте.
Какво искате да кажете? Хлебарките са черни.
Казвам го, за да не се обърка с бръмбар.
Наскоро прочетох "Златният бръмбар" на Едгар Алън По.
Много особен разказ. - Достатъчно, Пандико.
Подчинявам се, г-н съдия.
Много хубав разказ, препоръчвам ви го.
Е, г-жо Марцано?
Енцо Тортора не е бил посветен в дома ми.
През 1978 г. живеех в Мадезимо със сина си,
който още не беше навършил годинка.
Има и редовен договор за наем за жилището в Милано,
който влиза в сила от 1979 г.
Преди това къщата не беше готова. Не беше годна за обитаване.
И не е имало посвещаване?
Не и в дома ми.
Г-н секретар, записахте ли го в протокола?
Обсебен сте от това, че секретарят може да не го запише.
Да, защото на първа инстанция се случваше често.
Под претекст, че госпожата била объркана.
Още една лекция от професорите.
Госпожо, в пълно съзнание потвърждавате ли казаното досега?
Да, потвърждавам всичко.
Благодаря, свободна сте.
Постъпи правилно.
Не се тревожи, не се страхувай.
Нещастница.
Детето пораснало ли е?
Станало ли е красиво като теб?
Браво, Надя.
Г-н съдия, мисля, че е ясно накъде отиват нещата.
Процесът не е срещу обвиняемите, а срещу покаялите се.
Вие изслушахте много хора,
които се оттеглиха или промениха показанията си в полза на Тортoра.
Знаете ли защо го правят?
Защото ги е страх. Опитаха се и с мен.
Казаха ми да оттегля всичките си обвинения срещу Тортора.
Но въпреки целия натиск,
пак съм тук и потвърждавам всичко, което вече казах.
А именно, че Енцо Тортoра е работил за боса Франсис Туратело.
Ще повторя всичко отначало, вече няма какво да губя...
Това е мъж!
Тишина в килиите!
Тишина!
Мелузо е герой, имайте уважение.
Тишина!
Неграмотен герой.
Подсъдимият Валанцаска поиска очна ставка с вас.
Приемате ли?
Както искате, г-н съдия.
Не знам какво иска от мен. - Да докаже, че си лъжец.
Не ме е страх, г-н съдия.
Доведете Валанцаска.
Да чуем как един сериен убиец,
банков обирджия и похитител иска да ме оневини.
И защо? - Хубаво е, че сме тук.
Боклук!
Ще те убия!
Това не е заплаха, наистина ще го направя.
Разбра ли, Ренато?
Върви на майната си.
Не те ли е срам да си в килия с тези гнусни камористи?
Иди да се фукаш другаде, глупако.
Ренато, помисли за майка си. - Гледай си работата.
Виж какви хубави сини очи имаш.
Небесносини ли са? Полицай, не се вижда.
Колко си красив, Ренато, приличаш ми на френски принц.
Много си красив.
Какво стана, г-н Валанцаска? - Нищо не е станало.
Искаха да говоря. - Говорете с нас.
Първо искам да кажа, че нямам нищо общо с "Камора".
Бях замесен в това.
Този господин тук първо ме замесва с "Нова Камора",
после казва, че е взел дрогата от Туратело
и я е дал на Тортoра да я пласира. Всичко е лъжа.
Мелузо не познава Туратело.
Ти си глупав дърдорко. Имат снимка заедно.
Тишина!
Джани. - Ренато.
Кажи ми кога си се запознал с Туратело.
Сега не си спомням точно. - Не те питам кой ден е било.
Не помня. Не се прави на Тортора - той питаше за цвета на чорапите,
на вратовръзката, на обувките... - Недей да увърташ.
Не ме бъркай с Тортора, не съм като него.
Ще ти разкажа играта пред всички.
Г-н Валанцаска, не сме на пазара. Мерете си приказките.
Джани...
Ти дори не си помирисвал наркотици в Милано.
В Милано може да бъдеш само джебчия, да обираш бабите,
да подмяташ по крайните квартали онези четири госпожици.
Това можеше да правиш, защото си жиголо.
Хубавецът Джани. Джани Ча-ча-ча.
Какво искаш от мен, Ренато?
Туратело имаше татуировка. - Татуировка ли?
На лявата ръка. Какво изобразяваше татуировката?
Това ли е козът - асото на Валанцаска? Татуировка?
Татуировка. Каква беше?
Не си ли я спомняш? Ще ти помогна да си я припомниш.
Животно, което са му татуирали в поправителния дом за непълнолетни.
Какво целиш? - Кажи, Джани.
Каква беше татуировката? - Остави ме да отговоря.
Все ме прекъсваш. Аз ти казах за татуировката. Ти не знаеше.
Каква беше татуировката? Не ми губи времето.
Зададох ти въпрос. Каква беше татуировката?
Никога не съм обръщал внимание на тази татуировка.
Дори впишете в протокола, че не съм виждал тази татуировка.
Благодаря, г-н съдия, приключихме.
Толкова голяма татуировка на лявата ръка, а той не я е виждал.
Не си я виждал, защото Туратело държеше настрана такива като теб.
Дума не можеше да кажеш на Туратело. - Не е вярно.
Джани, виж сега какво те чака.
Г-н съдия, Туратело имаше жена.
Коя беше жената на Туратело, Джани?
Как се казваше?
Висока ли беше, ниска ли? Руса или тъмнокоса? Каква беше?
Каза, че си го познавал добре. Каква беше?
Истината е, че не знаеш нищо.
Виж, разбирам те.
Правиш това, за да защитиш Тортора.
Какво, по дяволите, ме интересува Тортора?
Да, правиш го по морални причини. Приел си го за мисия.
Г-н съдия... - Да.
Джани Мелузо каза, че е морален акт да помогне на защитата на Тортoра.
Въпрос на принципи и справедливост.
Това е доброволно признание.
Признание, истина.
Благодаря ти, Мелузо, че неволно го каза.
Казал съм това?
Ренато Валанцаска от любов към истината,
защото не може да понесе невинен да се върне в затвора,
свидетелства срещу лъжлив обвинител.
И го опозори публично, дискредитирайки го.
Не каза ли току-що, че Тортoра не го интересува?
Че не му пука за него?
Без коментар, г-н съдия.
Г-н съдия, и той не е познавал Туратело.
Много си глупав, Джани.
Г-н съдия, тезата на защитата е,
че Пандико е луд и следователно - напълно ненадежден.
Луд и ненадежден,
но не е ненаказуем.
Пандико не е търсил вратичка в закона.
Той е казал, че е съучастник.
С признанията си е утежнил собственото си положение.
Пандико никога не е използвал трика с лудостта.
Но дори да беше луд,
лудостта не е вечна стигма.
Лудостта се мени, тя е променлива.
Трябва да признаем, че всички имаме по малко лудост в себе си,
но за щастие, сме способни да я контролираме. Това е разликата.
Пандико може и да е бил луд,
но днес трябва да признаем, че се е променил.
Той е с ясно съзнание и не си противоречи.
Който лъже, рано или късно си противоречи.
Джовани Пандико никога не си е противоречал.
Параноик? Историята познава много параноични гении.
Да, точно така е.
Като Торкуато Тасо - приканвам ви да го прочетете.
Или като Винченцо Джемито - великия неаполитански скулптор,
който доброволно се оставил да бъде затворен в лудница.
Всички велики творци,
а може би и вие, г-н прокурор, сте малко параноичен.
Да, разбира се, и аз съм в това число.
Пандико, не прекъсвайте главния прокурор.
Извинете, г-н съдия, не можах да се сдържа.
А Мелузо...
Лудостта не го засяга.
Или вярвате на Мелузо, или не. - Да.
Фактът, че не помни подробности за срещите с Тортора
или за личния живот на Туратело,
придава по-голяма тежест на думите му.
Ако си беше измислил всичко, щеше да се подготви по-добре,
с всички подробности, които съдебните заседатели харесват.
Съдиите също, нали?
Още седем покаяли се потвърждават неговите показания.
Г-н съдия, господа съдебни заседатели,
Енцо Тортoра не е подъл продавач на смърт.
Това е новото, което искам да въведа. Важно е.
Той е само страничен човек на "Камора".
Признавам му това важно смекчаващо вината обстоятелство.
Не се обиждайте, но Енцо Тортора
е лъжец.
За него е присъщо да лъже.
Енцо Тортoра е момчето, което през летните ваканции
във Валмаленко си измисля, че вижда Богородица,
за да удължи ваканцията си, показвайки въображение...
... и безсрамна решителност,
които разпознавам и днес в Тортора.
От друга страна, лъжата е била необходима,
за да се съхрани известността,
която несъмнено е постигнал с голям труд.
Била му е необходима,
за да може всекидневно да поддържа ролята си.
Трябвало е да я поддържа химически.
Затова го смятам по-скоро за заклет консуматор.
Както по-рано казаха, смъркал е като луд.
Записано е в показанията.
Но не и като трафикант.
Приключвайте, моля.
Моето искане
не е за оправдателна присъда.
Да оправдаете Тортoра,
означава да не вярвате на Пандико, Мелузо и Бара.
И следователно, да оправдаете всички подсъдими.
Г-н съдия, оправдайте всички или никого.
Законът е еднакъв за всички.
Нямате избор.
Така се прави, добра работа.
Чао. - Чао.
Чао, Тулио. - Чао.
Атомната електроцентрала в Чернобил разполага с 4 реактора,
всеки по хиляда мегавата електрическа мощност, в две сгради.
Не ти ли пречи?
Не.
Как върви?
Приключихме, сега е наш ред.
И?
Тортора е невинен.
Не беше ли каморист?
Бара се покайва и не назовава името на Тортoра.
Пандико се покайва и не назовава името на Тортoра.
Прави го едва след като прокурорите му показват името на Тортора
в тефтерчето на приятелката на Пука.
И не пише "Тортора", а "Тортона". Има и телефонен номер.
Никакво потвърждение.
Едва след като Пандико вижда тефтерчето,
признава, че Тортoра е каморист.
А след него идва и Бара на 18-ия разпит
и оттам - лавина от признания, покаяния, дори измислици.
В съдебната зала нито едно обвинение не устоя,
не остана нито едно доказателство, което да издържи.
Но защо толкова много хора - почти всички съдии
от съда в Неапол, включвам и себе си,
повярвахме на престъпници, които безсрамно лъжеха?
Нямахме никакво съмнение в тяхното покаяние.
Съдиите толкова са свикнали с мълчанието, че изглежда като чудо,
когато каморист, сериен убиец, без привидно да иска нещо в замяна,
признава, говори, назовава имена, разказва случки.
Но как... Признание, протоколирано и подписано,
със свидетел, който сам казва, че е съучастник?
И заедно с него - още много други.
За какво е това глупаво потвърждение? Вярвам ти.
Това е израз на вяра, освобождаващо е.
Щом Тортoра е невинен, трябва да бъде оправдан.
Ще го кажеш ли в залата за съвещания?
12 септември 1986 г.
Пледоариите приключиха. - Да, приключихме.
Ако прокурорът, адвокатите
или някой от подсъдимите има нещо да каже,
може да го направи сега, преди да се оттеглим на съвещание.
Аз... - Да чуем.
Да го включа ли в протокола? - Да.
Не ги предизвиквай.
Самолюбието на съдиите е безгранично.
Никакви лекции.
Г-н главен прокурор,
едно нещо сред многото ме нарани в този последен процес.
Последната промяна, която претърпях благодарение на вас.
Вече не съм циничен търговец на смърт,
а слабак, глупак,
който е бил преметнат, защото е закъсал за пари.
Бих искал да кажа на този съд, че ако наистина бях започнал
да пласирам килограми дрога в момент на слабост,
както беше казано, не бих се смятал за слабак, а за престъпник.
Затова не съм тук, за да искам намаляване на присъдата.
Ако прецените, че съм виновен, дайте ми 30 години.
Видях също, г-н прокурор, че сте ровили в боклука
с клюкарски списания от преди 30 години.
Да, в едно интервю разказах как като деца
през далечната 1948 г. с няколко приятели се забавлявахме,
като казвахме, че сме видели Богородица в една пещера.
Смела шега, признавам.
Не знам дали някога сте били млад, дано да е така.
От тази случка вие оставате с убеждението,
че щом като момче съм се преструвал, че виждам Богородица,
трябва цял живот да съм лъжец.
Следователно, може и да съм каморист,
човек с хиляда лица.
Г-н прокурор, мисля, че е по-добре на 18 г. да се преструваш на шега,
че виждаш Богородица, отколкото човек да вярва, като вас,
на Джовани Пандико - шизофреник и убиец.
Или на Мелузо - обирджия и сводник.
Или на Бара - жесток сериен убиец.
Превръщате тези хора в герои.
В този процес
аз не бях подсъдим, когото да съдят.
В някои моменти - казвам това с трепет,
имах чувството, че съм враг, когото трябва да стъпчат.
Защото този слаб човек
още от първия ден се осмели да изкрещи, че е невинен.
Защото този слаб човек
разтърси вашите разбирания,
според които или си непреклонен, или си се покаял.
Но човек може да бъде и непреклонно невинен.
Скъпо платих за това, че съм различен,
с присъда от 10 години. Заради "Камора"? Заради дрога?
Моля ви, не ме обиждайте отново заради накърнено величие.
Сега би трябвало да завърша, като кажа: "Имам доверие".
Но ще ви попитам - вие бихте ли имали доверие?
Казвам ви, че съм невинен.
Крещя го от 3 години, крещят го документите и фактите,
които излязоха наяве в този процес.
Аз съм невинен и се надявам от цялото си сърце
и вие да сте такива.
Благодаря.
Това можеше да си го спести.
Заседанието приключи.
Прекрасно.
Следващият...
Енцо Клаудио Марчело Тортора...
Станете, влизат почитаемите съдии.
15 септември 1986 г. Произнасяне на присъдата
В името на италианския народ Апелативният съд на Неапол,
вземайки предвид чл.523 от Наказателно-процесуалния кодекс,
променя присъдата от 17 септември 1985 г.
Присъдата е обжалвана от прокурора, адвокатите и обвиняемите,
които няма да изброявам поименно, за да бъда по-кратък.
Съдът оправдава Салваторе Санфилипо...
Оправдаха ме. - Поради липса на извършено деяние.
Съдът оправдава вече осъдените Винченцо Артаус, Марио Корино,
Джерардо Мандато, Надя Марцано,
Санто Тучи, Ренато Ваирано, Ренато Валанцаска.
Съдът потвърждава извършеното престъпление
и осъжда следните подсъдими да заплатят съдебните разноски -
Марио-Роберто Аскария, Доменико Донарума,
Франко Матано, Томазо Мартоне, Джовани Пандико...
На деветата станция Иисус пада за трети път.
Съдът оправдава поради това, че не са извършили деянията
по обвиненията по чл. 416 и 416-А от Наказателния кодекс,
както и поради липса на деяние по обвинението
по чл. 71 за наркотичните вещества, следните подсъдими -
Аниело Коцолино, Рикардо Коцолино, Симоне Коцолино,
Ана Мариниело, Луиджи Моча и Енцо Клаудио Марчело Тортора...
Съдът се оттегля.
Какъв срам, всички сте камористи!
Г-н съдия, вашият коментар.
Осъдихме тези, които трябваше, и оправдахме тези, които трябваше.
Това историческо решение за нас е справедливо правосъдие.
Уповавам се на всезнанието на Бог въпреки слабостта на хората.
Истината си остава една - Тортора е каморист.
Бог ви вижда, сега ни гледа. Почакайте, искам да кажа нещо.
Държавата трябва да ни защитава и да ни помага.
Успех!
Ела, писарче, трябва да направя изявление.
По дяволите...
Италия се пробуди!
"Плачете, невинни деца,
по-добре заспали, но почтени.
По тази земя яростен вятър
унищожава гори и лесове,
а в сивото заплашително небе,
се готви страшна буря."
Какво смешно има?
Не се смея.
Това от Пасколи ли беше? - От Пандико.
Все е Джовани.
Поздравления, много е хубаво. - Благодаря.
За вас.
Какво правите? Не е позволено, ако обичате.
Личи си, че сте умен младеж.
На колко години сте? На 25-26? - На 24.
На вашата възраст аз вече бях в затвора.
За да прекараш толкова време в затвора,
трябва да имаш интереси и приятели.
Ако обичате, не може.
Нямаше да може, ако исках нещо в замяна.
Но аз не искам нищо.
Само да уважа един любител на поезията.
Не се ядосвайте, не ме обиждайте.
Никога.
Заповядайте.
Надзирателят е корумпиран.
Изнуди ме да му дам часовника си.
Искам да говоря с директора! Г-н директор!
Надзирателят е корумпиран.
Повикайте директора! Г-н директор!
Милано 20 февруари 1987 г.
И така,
докъде бяхме стихнали?
Бих могъл да кажа много неща, но ще кажа малко.
Едно, ако ми позволите.
Много хора живяха с мен,
страдаха с мен
през тези ужасни години.
Много хора ми дариха каквото можеха.
Молеха се за мен, например.
Никога няма да го забравя.
Затова благодаря
на тези мили, добри хора.
Трябваше да го кажа и го направих.
Ще добавя още нещо -
тук съм - знам това,
за да говоря от името на тези, които не могат да говорят.
А те са много,
твърде много.
Аз съм тук... Ще бъда тук
и заради тях.
А сега да започнем,
точно както правехме някога.
Ето го!
Под звуците на триумфалния марш от "Аида".
Добре дошли, командире!
Той се движи с бърза крачка.
Може би някои вече се досещат за кого става дума -
за нашия Портобело.
Символът на нашето предаване.
Портобело, искаш ли да излезеш?
Ето го.
Най-после Портобело се върна на своето място.
Нека вече да започнем.
Бих искал да започна с гост, който ми е много скъп -
жена, в чиито очи в миналото не успях да видя
дълбоката й болка.
Искам да я посрещнете с бурни аплодисменти.
Дами и господа, Аурора.
Името й е прекрасно предзнаменование,
но от тази вечер тя ще бъде наш постоянен гост
и ще я наричаме "загадъчното момиче, което плаче".
Енцо, нямам думи.
Дайте ми минутка и ще празнуваме.
Оставете го на мира.
Разплакахте ме, благодаря.
Няма ли да ме попиташ как мина?
Как мина?
Чудесно, огромен успех.
Ана, това наистина е последният сезон.
Вече не мога да водя това предаване.
Почакай.
Няма да размисля.
Вече знам как ще приключа.
Какво искаш да кажеш? - Нищо трагично.
Промяна.
Енцо, всичко е готово. - Идвам.
Татко...
Идваш ли? - Да, идвам.
Така се случи.
Вече не мога да играя.
Ето ни.
Съжалявам, че прекъсвам поклона, но тъкмо в този миг пристигнахме...
С децата, които представят всички краища на света,
с лек дъждец, който за щастие, започва да спира.
С една емоционална публика, която въпреки всичко днес,
отново е с нас...
Прегръдки за хората от Милано, които с много обич
тази вечер на сбогуване ни донесоха своите малки и големи животни.
В тази необичайна атмосфера,
в подножието на стълбите към Ноевия ковчег...
Чакахме те, за да въведеш камилата в ковчега.
Нека камилата да влезе. Внимателно.
Трябва да благодаря на толкова много хора,
че ще удължа това предаване повече от допустимото.
Но огромната публика, която години следеше това предаване,
заслужава нашата благодарност.
Благодаря на Ана - сестра ми,
и на Анджело Читерио, които са авторите
на тази специална петъчна среща.
Благодаря на Джилиола Барбиери, на "Рете 2",
на всички, които с много труд
петък след петък изграждаха тази история.
Историята на личности, историята на един народ.
Енцо Тортора умира 11 месеца по-късно, на 59 години.
П О Р Т О Б Е Л О Край
На Микеле Морело
Всички хора и събития са художествено интерпретирани.
Всяка прилика с реални хора - живи или починали,
които не са изрично идентифицирани, е случайна.
Превод СТАНИСЛАВА КЛИСАРСКА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО