‫- חלק מתצלומי האבטחה ותצלומי האוויר בפרק‬ ‫שוחזרו על סמך מחקר ועדויות ממקור ראשון -‬
‫- דצמבר 2009‬ ‫שמונה שנים ושלושה חודשים אחרי 11 בספטמבר -‬
‫- בסיס צבאי ח'וסת‬ ‫אפגניסטן -‬
‫קציני הסי-איי-אי בח'וסת‬ ‫התרגשו מאוד מהאפשרות‬
‫להשיג מקור שאולי יוביל אותנו לבן לאדן.‬
‫אז לא ערכו עליו חיפוש.‬ ‫פשוט הרשו לו להיכנס.‬
‫כל צוות הסי-איי-איי היה שם,‬
‫קבלנים, כוחות מיוחדים,‬ ‫אנליסטים, מפעילי סוכנים.‬
‫כולם יצאו החוצה כדי לחכות לבואו.‬
‫יש לזה פוטנציאל גדול מאוד.‬
‫יש המון מתח באוויר.‬
‫הוא יצא מהצד השני של המכונית,‬
‫ואנשי האבטחה שלנו באו מסביב ואמרו,‬
‫"תוציא את הידיים מהגלימה".‬
‫והם דאגו מאוד כי הוא לא הוציא אותן.‬
‫הם לא הבינו שהנכס הוא הפצצה.‬
‫ישבתי על הרצפה בסלון, ואז הגיעה השיחה.‬
‫היא אמרה, "טרייסי, היה פיצוץ גדול".‬
‫אמרתי, "על מה את מדברת?"‬ ‫אני חושבת שהטלוויזיה לא דלקה.‬
‫לא ידעתי מה קרה.‬
‫עכשיו לאפגניסטן. עובדות חדשות ומדהימות‬ ‫נחשפו הערב לגבי פיגוע ההתאבדות‬
‫שהרג שבעה קציני סי-איי-איי.‬
‫המחבל הוזמן להיכנס לבסיס,‬
‫ולא ערכו עליו חיפוש.‬
‫זה בשבילכם.‬
‫זה לא שעון. זה מנגנון נפץ.‬
‫אתם תישלחו לגיהינום.‬
‫זה אדם שהאמריקאים מעולם לא ראו,‬
‫ואף על פי כן הרשו לו להיכנס‬ ‫לבסיס סי-איי-איי מאובטח,‬
‫ואז הוא פוצץ את מטען החבלה.‬
‫הדגל במטה הסי-איי-איי ירד לחצי התורן היום‬
‫לזכר שבעה מאנשי הסוכנות.‬
‫המנהל ליאון פאנטה אמר‬ ‫שהם מתו הרחק מהבית וקרוב לאויב.‬
‫קרוב מדי, כך התברר.‬
‫הקולגה שלי ג'ניפר מת'יוס‬ ‫הייתה מפקדת בסיס הסי-איי-איי‬
‫בח'וסת שבאפגניסטן.‬
‫היינו קרובות מאוד.‬
‫עבדתי עם ג'ניפר על אל-קאעדה‬ ‫עוד לפני שידענו שמדובר באל-קאעדה.‬
‫ואז ג'ינה התקשרה אליי‬ ‫ואמרה לי שג'ניפר נהרגה.‬
‫היה כל כך קשה לשמוע את זה.‬
‫- ג'ניפר מת'יוס -‬
‫ואני זוכרת שהלכתי לכנסייה‬ ‫ושמעתי את התפילות הרגילות‬
‫לזכר כל מי ששירת בצבא,‬
‫וחשבתי, "מה איתנו? מה עם ג'ניפר?"‬
‫היה קשה לשמוע את כל האנשים‬ ‫שהכירו אותה בילדותה‬
‫ואת הילדים שלה מדברים עליה,‬
‫כי הם לא ידעו מה היא עשתה, כמובן.‬
‫אני זוכר שהלכתי להלוויות‬ ‫של כל אחד ואחד מקציני הסי-איי-איי.‬
‫זה היה יום קר מאוד, ובזמן שנסענו‬
‫ראיתי משפחה עומדת במרפסת הקדמית של הבית‬
‫ומחזיקה שלט שעליו כתוב,‬
‫"תודה שאתם מגינים עלינו".‬
‫אני זוכר‬
‫שדיברתי עם המשפחות שלהם.‬
‫ההורים שדיברתי איתם אמרו,‬
‫"אל תוותר על המשימה‬
‫"שגבתה את חיי יקירנו.‬
‫"אל תוותר."‬
‫והמשימה, כמובן,‬ ‫הייתה להמשיך בחיפושים אחר בן לאדן.‬
‫אני אומר לעם האמריקאי,‬
‫בעזרת האל, נמשיך להרוג אתכם.‬
‫אם באל-קאעדה חשבו‬ ‫שהפיגוע בח'וסת יחליש אותנו,‬
‫הם טעו לגמרי.‬
‫הייתה לזה השפעה הפוכה.‬
‫זה חיזק את הנחישות שלנו.‬
‫אחרי ח'וסת זה נהיה אישי.‬
‫זה נהיה מאוד אישי.‬
‫- מצוד אמריקאי: אוסאמה בן לאדן -‬
‫- דצמבר 2009 -‬
‫- ינואר 2010‬ ‫שמונה שנים וארבעה חודשים אחרי 11 בספטמבר -‬
‫אנחנו מתקרבים יותר ויותר‬ ‫ליום השנה העשירי לפיגועי 11 בספטמבר,‬
‫ויש עלייה בדרישה וברצון למצוא את בן לאדן.‬
‫אוסאמה בן לאדן עדיין מבוקש,‬ ‫עדיין ממשיך להטריד את מנוחת האמריקאים.‬
‫יש פרס של 25 מיליון דולר על ראשו.‬
‫לכאורה, יש לנו מרגלים וצוותי תקיפה‬ ‫שמחפשים אותו בכל מקום.‬
‫איך האדם הזה עדיין מסתובב חופשי?‬
‫הלב שלנו נשבר שוב ושוב‬ ‫בגלל כיווני חקירה כוזבים,‬
‫ובכל פעם חשבנו שמצאנו אותו.‬ ‫"הוא כאן. הוא פה."‬
‫הצבא התכונן יותר מפעם אחת‬ ‫למבצע תפיסה פוטנציאלי,‬
‫אבל זה אף פעם לא הצליח.‬
‫הבית פנוי. קדימה.‬
‫זה היה…‬
‫כל כך מתסכל.‬
‫נשאלת השאלה, כמה מידע‬ ‫באמת יש לשירותי המודיעין?‬
‫בשלב הזה, הסי-איי-איי‬ ‫היה נתון למתקפה פוליטית‬
‫מצד שתי המפלגות, למעשה.‬
‫זה לא כישלון של הממשל?‬
‫לא תפסתם אותו,‬ ‫ונראה שאתם לא יודעים איפה הוא.‬
‫טוב…‬
‫אני חושב‬
‫שלתפוס או להרוג את בן לאדן‬
‫יהיה חשוב מאוד לביטחון הלאומי שלנו.‬
‫היה לחץ אדיר על הסי-איי-איי‬
‫ועל קהילת המודיעין כולה לעשות יותר,‬
‫לרדוף בכל הכוח אחרי בן לאדן ואל-קאעדה.‬
‫- קווין שייפר, סי-איי-איי‬ ‫קצין זיהוי מטרות במרכז ללוחמה בטרור -‬
‫ב-11 בספטמבר עבדתי בפנטגון.‬
‫הייתי הניצול היחיד מהמחלקה שלי.‬
‫נכוויתי קשות,‬
‫אבל הצלחתי להתאושש‬ ‫ולהמשיך להילחם בכל יום לאחר מכן.‬
‫איך אתה מרגיש?‬ ‫-אני מרגיש מצוין.‬
‫תודה לאל.‬
‫ב-2009 פנה אליי חבר ואמר,‬
‫"קווין, אנחנו זקוקים לעזרתך‬ ‫ורוצים שתצטרף לצוות בן לאדן.‬
‫"לצוות יש משימה אחת ויחידה:‬ ‫למצוא את בן לאדן."‬
‫אמרתי לצוות שלי, "אני רוצה שתבואו‬ ‫למשרד שלי מדי שבוע ותדווחו לי‬
‫"על מה אתם מסתכלים, מה מצאתם,‬
‫"אילו רמזים יש לכם,‬ ‫אילו ראיות אפשריות יש לכם."‬
‫"אם הוא ברח מאפגניסטן, איפה הוא?‬ ‫לאן הוא הלך? האם הוא עדיין בחיים?"‬
‫השאלות האלה העסיקו אותנו כל הזמן.‬
‫אז כשהוא הופיע בטלוויזיה,‬
‫הסרטון נותח לפרטי פרטים.‬
‫התחלנו להתמקד בכל היבט‬ ‫של הצהרותיו של בן לאדן לתקשורת.‬
‫הקשבנו לקלטות של בן לאדן‬
‫כדי לנסות למצוא צליל כלשהו‬
‫שעשוי להעיד על מיקומו.‬
‫ציוץ ציפורים או רעש תעשייתי.‬
‫האם הוא שולח מסרים סמויים?‬
‫האם יש ברקע משהו שמסגיר את מיקומו?‬
‫ניסינו גם לגלות איך הסרטונים שלו‬ ‫הועברו לערוצי החדשות.‬
‫הוא היה זקוק לדרך להעביר הודעות‬ ‫מהמקום שבו הוא נמצא.‬
‫הם לא בטחו במכשירים אלקטרוניים,‬
‫טלפונים וכדומה,‬
‫אז הם ככל הנראה השתמשו בשליחים.‬
‫אם נצליח לאתר שליח ולעקוב אחריו,‬
‫אולי זה יוביל אותנו למיקומו של בן לאדן.‬
‫הסי-איי-איי עקב אחר כל כיוון חקירה.‬
‫כיוון החקירה של השליח התחיל כבר ב-2002.‬
‫- צפון אפריקה‬ ‫מיקום חסוי -‬
‫ידענו שיש שליח שבן לאדן סומך עליו,‬
‫ונעשו מאמצים גדולים לגלות את שמו.‬
‫העצורים סיפקו שמות בדויים.‬
‫חלקם אמרו שאין שליח,‬
‫ואחרים אמרו שהיה שליח, אבל הוא פרש.‬
‫היה קשה מאוד‬ ‫להתיר את רשת השקרים סביב השליח.‬
‫ואז, בשלהי 2002,‬
‫מדינה צפון-אפריקאית‬ ‫החזיקה במעצר פעיל של אל-קאעדה.‬
‫הוא נעצר‬
‫ונחקר לגבי מה הוא יודע ואת מי הוא מכיר.‬
‫ובחקירה הוא הזכיר אדם‬
‫שלדבריו עבד עם בן לאדן לפני 11 בספטמבר‬
‫ועבד עם ח'אלד שיח' מוחמד אחרי 11 בספטמבר,‬
‫והיה שליח שהעביר הודעות בין שניהם.‬
‫והוא אמר שלשליח קוראים…‬
‫אבו אחמד.‬
‫כמובן, התעניינו מאוד במידע הזה.‬
‫- מתקן סודי של הסי-איי-איי‬ ‫מיקום חסוי -‬
‫שאלנו את KSM,‬ ‫שעדיין הוחזק בכלא סודי של הסי-איי-איי,‬
‫"מה אתה יודע על אבו אחמד?"‬
‫KSM נחקר בשיטות חקירה מתקדמות.‬
‫הוא סיפר לנו‬ ‫פחות או יותר כל מה שרצינו לדעת.‬
‫הוא אמר לנו, "כן, שמעתי על אבו אחמד,‬ ‫אבל הוא כבר לא עם אל-קאעדה".‬
‫הוא חזר לתאו, שבו נשתל מכשיר ציתות,‬
‫ואמר לשאר פעילי אל-קאעדה שהיו איתו,‬
‫"שאף אחד לא ידבר על השליח".‬
‫KSM עשה כל שביכולתו כדי להגן על השליח‬
‫כי הוא ידע שאבו אחמד‬ ‫יוכל להוביל אותנו לבן לאדן.‬
‫אז אנחנו ממוקדים‬ ‫בניסיון למצוא את אבו אחמד.‬
‫בן לאדן ו-KSM לא יכלו לבחור אדם טוב יותר.‬
‫הוא הקפיד מאוד על ביטחון מבצעי,‬
‫וזה הקשה עלינו מאוד למצוא אותו.‬
‫בסופו של דבר הבנו שהוא כוויתי.‬
‫בדקנו את כל כיווני החקירה האפשריים,‬ ‫ולא היה לנו מושג איך הוא נראה.‬
‫הוא היה תעלומה.‬
‫זה היה מאמץ ארוך, קשה וממושך‬ ‫לנסות לשרטט את דפוס החיים שלו,‬
‫את התנועות שלו, לאן הוא נסע,‬
‫באילו אמצעי תקשורת הוא השתמש,‬ ‫איך הוא השתמש באמצעי התקשורת האלה.‬
‫חששנו לעשות טעויות‬
‫שיחשפו בשוגג את העובדה שאנחנו מחפשים אותו.‬
‫כל זה נמשך מ-2002 עד 2010.‬
‫במשך שמונה שנים‬ ‫חיפשנו אותו בכל רחבי העולם.‬
‫- התרעה -‬
‫בקיץ 2010 הייתה לנו פריצת דרך.‬
‫איתרנו את הטלפון שלו‬ ‫בעיר פקיסטנית בשם פשאוור…‬
‫והצלחנו לצותת לשיחת טלפון.‬
‫הוא דיבר עם מישהו שהכיר אותו מהעבר.‬
‫חבר שלו שאל אותו, "מה אתה עושה עכשיו?‬
‫"לא שמעתי ממך. לא ראיתי אותך.‬
‫"מה אתה עושה?"‬
‫והוא כל הזמן ניסה לומר,‬
‫"אני נשאר עסוק. אני עובד".‬
‫החבר שלו פשוט לא ויתר.‬
‫הוא אמר, "כן, אבל מה אתה עושה?‬ ‫מה בדיוק אתה עושה?"‬
‫הייתה שתיקה לרגע.‬
‫ואז הוא אמר,‬
‫"אני עושה את מה שעשיתי קודם".‬
‫החבר אמר מייד, "אז שאללה יהיה איתך".‬
‫היה ברור שמה שהוא עשה קודם‬ ‫זה לעבוד בשביל בן לאדן.‬
‫היינו זקוקים למודיעין אנושי מהשטח.‬
‫- בריאן סטרן‬ ‫סוכן מודיעין שטח -‬
‫כשאנשים מדברים על סוכני מודיעין,‬ ‫הם מתכוונים לאנליסטים שקוראים דוחות.‬
‫אני מתכוון לאנשים בשטח.‬
‫כמפקד כוח משימה, הבסיס שלי היה בקאבול,‬ ‫והייתי אחראי על מקומות בכל רחבי האזור.‬
‫אנחנו זקוקים למודיעין שיאשש את כל המידע.‬
‫מה נראה לנו שאנחנו יודעים?‬
‫מה אנחנו יודעים שאנחנו לא יודעים?‬ ‫מה אנחנו רואים?‬
‫ראינו את השליח נכנס לרכב שטח לבן קטן.‬
‫יש הרבה רכבי שטח לבנים בפקיסטן.‬
‫וקציני הסי-איי-איי שלנו עקבו אחריו מפשאוור‬
‫לעיר בשם אבוטאבאד.‬
‫- אבוטאבאד‬ ‫פקיסטן -‬
‫לבסוף הרכב חנה ליד בית גדול.‬
‫היו כמה סימנים חזקים‬ ‫שמשהו קורה בתוך הבית הזה.‬
‫זה היה שונה מאוד מכל מה שראינו עד אז.‬
‫מה שראינו היה מתחם גדול בהרבה‬
‫מכל מתחם אחר באזור.‬
‫גילינו שהשליח, אבו אחמד,‬
‫רכש את הבית ב-2005,‬
‫בשכונה יוקרתית באבוטאבאד,‬
‫ללא מקורות הכנסה גלויים.‬
‫היו שם חומות‬ ‫בגובה 5.5-3.5 מטרים עם גדר תיל,‬
‫והייתה מרפסת‬
‫עם מחיצת פרטיות.‬
‫אבוטאבאד היא מוקד תיירותי בגלל ההרים,‬
‫אז למה לבנות מחיצה בגובה 2.5 מטרים‬ ‫בקומה השלישית?‬
‫האבטחה בקומה העליונה פשוט מוזרה.‬
‫אתה מתחיל לחבר את הנקודות.‬
‫זה מישהו שלא רוצה שאף אחד יראה אותו.‬
‫זה היה חשוד מאוד‬
‫והדליק נורות אדומות אצל כל חברי הצוות.‬
‫היה די ברור‬
‫שיש שם מישהו בעל ערך גבוה.‬
‫- 11 בינואר 2010 -‬
‫- 21 בספטמבר 2010‬ ‫תשע שנים אחרי 11 בספטמבר -‬
‫פניתי מייד לנשיא ארצות הברית‬
‫ועדכנתי אותו בממצאים שלנו.‬
‫תחילה תדרכנו‬
‫את מייק ויקרס, בכיר במחלקת ההגנה,‬
‫ואת ג'ון ברנן,‬ ‫ראש המחלקה ללוחמה בטרור בבית הלבן.‬
‫מייקל מורל התקשר אליי יום קודם לכן‬
‫כדי לעדכן אותי שהנשיא אובמה‬ ‫עומד לקבל מידע רגיש מאוד.‬
‫בפגישה הראשונה הזאת עם הנשיא‬
‫ליאון פאנטה נכנס ואמר,‬
‫"הצלחנו לאכן את מיקומו‬ ‫של השליח של בן לאדן,‬
‫"ואז עקבנו אחריו למתחם הזה."‬
‫אמרתי, "אדוני הנשיא,‬ ‫יש לנו חשדות חזקים מאוד‬
‫"שייתכן שבן לאדן נמצא שם."‬
‫הנשיא אובמה הביע אופטימיות זהירה‬
‫שאולי זה באמת משהו שלא ראינו עד כה,‬
‫קצה חוט ממשי.‬
‫בסוף התדרוך הנשיא נתן לנו שתי פקודות,‬
‫וברק אובמה לא היה אחד שנותן פקודות.‬
‫הפקודה הראשונה הייתה, "ליאון, מייקל,‬
‫"תגלו מה לעזאזל קורה במתחם הזה."‬
‫והפקודה השנייה, "אל תספרו לאף אחד.‬
‫"זה נשאר אך ורק בינינו.‬
‫"אסור שאף אחד אחר בממשלה ידע על זה."‬
‫פתחנו במעקב רצוף‬
‫וצפינו בכל מה שקרה במתחם הזה.‬
‫קשה מאוד להשיג מודיעין.‬
‫לא היה טלפון ולא אינטרנט.‬
‫כשאבו אחמד השתמש בטלפון נייד,‬
‫הוא הכניס את הסוללה‬ ‫רק כשהוא כבר היה רחוק מאבוטאבאד.‬
‫הוא הקפיד מאוד על ביטחון מבצעי.‬
‫המנהל פאנטה הציע רעיונות משלו‬ ‫לאיסוף מודיעין.‬
‫"אולי נתקין מצלמות בעצים?"‬
‫אחרים חשבו, "אולי נאסוף את האשפה שלהם‬ ‫ונחפש בה רמזים?"‬
‫אבל הם מעולם לא הוציאו את האשפה לאיסוף.‬
‫הם שרפו את האשפה שלהם.‬
‫שלחנו למתחם רופא מטעמנו‬
‫כדי לספק חיסונים נגד פוליו‬
‫ולקחת דגימות דם.‬
‫קיווינו שנוכל להשתמש בדגימות‬ ‫כדי לוודא שזו המשפחה של בן לאדן.‬
‫השליחים לא הרשו לו להיכנס.‬
‫במרוצת הזמן התחלנו לראות נשים וילדים‬
‫נכנסים ויוצאים מהמתחם,‬
‫אז התחלנו לעקוב אחריהם, לנטר אותם.‬
‫וגילינו שבמתחם גרות שתי משפחות:‬ ‫המשפחה של אבו אחמד והמשפחה של אחיו.‬
‫אבל כשהסתכלנו מקרוב בתצלומי הלוויין…‬
‫גילינו שיש בבית משפחה שלישית.‬
‫המשפחה הזאת לא יוצאת מהמתחם.‬
‫הילדים לא הלכו לבית הספר,‬
‫בניגוד לכל שאר הילדים באזור הזה בפקיסטן.‬
‫באמצעות צפייה בחבל הכביסה הצלחנו לגלות‬
‫כמה בני משפחה גרו שם.‬
‫הייתה לנו הערכה מבוססת‬ ‫לגבי מספר הילדים והמבוגרים‬
‫שעוררה רמה גבוהה של חשד‬ ‫לגבי זהות המשפחה השלישית.‬
‫- חברי המשפחה:‬ ‫אישה ראשונה, בת, אישה שנייה -‬
‫בשלב מסוים ראינו אדם קצת יותר מבוגר‬
‫יוצא מהבית‬
‫והולך במעגלים,‬
‫כמו אסיר בחצר כלא.‬
‫מדי יום הוא יצא והלך בגינה.‬
‫מדי יום.‬
‫קראנו לו "הצועד".‬
‫נעזרנו בשיטות מדידה גאומטריות.‬
‫רואים אדם, השמש זורחת בכיוון הזה,‬
‫האדם מטיל צל,‬
‫מודדים את גודל הצל,‬
‫ומגלים מה גובהו המדויק‬ ‫של האדם שמטיל את הצל.‬
‫והגובה המדויק היה בערך‬ ‫גובהו של אוסאמה בן לאדן.‬
‫שערותיי סמרו, פשוטו כמשמעו.‬
‫"אלוהים, אולי מצאנו אותו."‬
‫ראיתי הרבה רמזים אחרים‬ ‫לגבי מיקומו של בן לאדן.‬
‫אף אחד מהם לא השתווה בכלל לרמז הזה.‬
‫אני זוכר שאמרתי,‬ ‫"אל אלוהים, ייתכן שזה בן לאדן.‬
‫"תעשו כל מה שאתם צריכים לעשות‬ ‫כדי להשיג לי תצלום של הפרצוף שלו."‬
‫והם אמרו, "זה קשה מאוד, המנהל.‬
‫"יש קירות בגובה 5.5 מטרים בצד אחד,‬ ‫קירות בגובה 3.5 מטרים בצד השני.‬
‫"אי אפשר להשיג תצלום טוב."‬
‫ואני זוכר שאמרתי להם, "אתם יודעים,‬
‫"ראיתי סרטים‬ ‫שבהם הסי-איי-איי עושה דברים כאלה."‬
‫וצחקנו. כולם צחקו.‬
‫אבל הם לא הצליחו להשיג תמונה ברורה.‬
‫המנהל פאנטה מפעיל לחץ אדיר‬ ‫על המרכז ללוחמה בטרור להביא עוד מידע.‬
‫- 21 בספטמבר 2010 -‬
‫יום אחד ביקשו ממני‬ ‫לבוא ליחידת בן לאדן בסי-איי-איי‬
‫ולהעביר תדרוך‬ ‫על הריאיון שלי עם אוסאמה בן לאדן.‬
‫וחשבתי, "זה סיפור די ישן, אבל בסדר".‬
‫ערכתי ריאיון עם בן לאדן ב-1998.‬
‫וזה היה הריאיון היחיד בקריירה שלי‬
‫שרק הלך וגדל במרוצת הזמן.‬
‫עכשיו אני יושב עם סוכני סי-איי-איי‬ ‫ועובר על הצילומים.‬
‫ואני מניח שהם יתעניינו‬ ‫בסידורי האבטחה סביב בן לאדן,‬
‫איך הוא נכנס, איך הוא יצא,‬
‫תקשורת רדיו.‬
‫אז אני מדבר על כל זה בפרוטרוט,‬
‫והם שואלים, "יש לך‬ ‫עוד צילומים שלו הולך ממקום למקום?"‬
‫למה שהם ירצו עוד צילומים שלו הולך?‬
‫לא היה לי מושג בזמנו,‬
‫אבל מתברר שהם רצו צילומים‬ ‫כדי לקבוע אם ההליכה, הצליעה הקלה,‬
‫היציבה של "הצועד",‬
‫תואמת להליכה של בן לאדן‬
‫בצילומים מהטווח הקרוב ביותר‬ ‫שבו רואים אותו הולך,‬
‫ואלה היו הצילומים שלו מהפגישה איתי ב-1998,‬
‫לצורך השוואה.‬
‫אבל לא היה לי מושג.‬
‫אף על פי שהצילומים של מילר‬ ‫הראו שיש קווי דמיון,‬
‫זו לא הייתה ראיה חותכת לכך שבן לאדן שם.‬
‫כמובן, חשבתי שייתכן שזה בן לאדן.‬
‫כולם חשבו ככה.‬
‫אבל צריך להוכיח את זה ברמה כזאת‬
‫שמקבלי ההחלטות ירגישו‬ ‫בטוחים מספיק כדי לפעול.‬
‫הם דיווחו לי מדי שבוע.‬
‫לפעמים הם באו ואמרו,‬ ‫"לא גילינו שום דבר חדש".‬
‫ואמרתי להם,‬
‫"זה לא מספיק טוב".‬
‫כמנגנון הישרדות‬ ‫מול מה שאת מתמודדת איתו בעבודה,‬
‫את מתנתקת מהרגשות.‬
‫זה היה קשה בכל כך הרבה היבטים.‬
‫ערכתי סרטונים של רגעים מהחיים של הבן שלי,‬
‫כי הוא עמד לסיים את התיכון,‬
‫והסרטונים האלה הראו אותו‬ ‫עושה כל מיני דברים,‬
‫ולא זכרתי אותם.‬
‫לא היה לי שום זיכרון‬ ‫מהאירועים האלה בחיים של הבן שלי.‬
‫ו…‬
‫אני זוכרת שבאותו ערב הלכתי לעבודה כועסת.‬
‫נאלצתי להתמודד עם העובדה‬
‫שאני בחרתי להמשיך לעשות את זה.‬
‫תמיד הייתה תחושה שאנחנו לא עושים מספיק.‬
‫עבדנו בסופי השבוע,‬
‫לא ראינו את המשפחה.‬
‫ואז אימא שלי נפטרה‬
‫באמצע המצוד, ו…‬
‫לפני שהיא מתה, אמרתי לה,‬
‫"אני עובדת על משהו חשוב מאוד.‬
‫"ואני מקווה ש…‬
‫"אני מקווה שבסוף תראי את זה."‬
‫אז כשהיא מתה מסרטן,‬
‫תחושת האחריות הגדולה‬ ‫הייתה הדבר היחיד שעזר לי להתגבר על האבל.‬
‫ידעתי שאנחנו מתקדמים.‬
‫אבל פיתחתי אובססיה‬ ‫לגבי ביסוס ההשערה המודיעינית‬
‫שבן לאדן נמצא במתחם.‬
‫בשלב הזה, הסיכוי שנצליח לקבוע‬ ‫בוודאות של 100 אחוזים שהוא שם‬
‫היה מאוד לא סביר.‬
‫היה גם חשש שבן לאדן יבין שמצאנו אותו.‬
‫בן לאדן היה יכול לעזוב את המתחם בכל רגע,‬
‫אז היה מסוכן מדי להמשיך באיסוף המידע.‬
‫- 12 בפברואר 2011 -‬
‫- 14 במרץ 2011‬ ‫תשע שנים ושישה חודשים אחרי 11 בספטמבר -‬
‫התקרבנו לקבלת ההחלטה לפשוט על המתחם.‬
‫אז הנשיא רצה לדעת‬ ‫מה הסיכויים שלנו להשיג עוד מודיעין‬
‫ולאשר שבן לאדן נמצא שם.‬
‫לא היו לנו הוכחות חותכות‬ ‫לכך שבן לאדן אכן נמצא שם.‬
‫אלה היו ראיות נסיבתיות.‬
‫לא הייתה שום ראיה ישירה לנוכחותו שם.‬
‫אמרתי, "אדוני הנשיא, אתה צריך לדעת‬
‫"שהראיות לכך שסדאם החזיק‬ ‫בנשק להשמדה המונית…"‬
‫- אין נשק להשמדה המונית‬ ‫כשל מודיעיני -‬
‫"…היו חזקות יותר‬ ‫מהראיות לכך שבן לאדן נמצא באבוטאבאד."‬
‫היה אפשר לשמוע סיכה נופלת בחדר.‬
‫זו החלטה חשובה הנוגעת לביטחון הלאומי.‬
‫היועצים הפוליטיים שלו‬ ‫אמרו לו שאם המבצע ייכשל,‬
‫התדמית הציבורית שלו תיפגע באופן משמעותי.‬
‫אז מבחינתי זה היה‬ ‫הסיכון הפוליטי הגדול ביותר,‬
‫מבצע שבו כוחות אמריקאים עלולים להיהרג.‬ ‫שידור חוזר של ממשל קרטר.‬
‫במהלך המהפכה האסלאמית באיראן,‬ ‫המהפכנים השתלטו על שגרירות ארה"ב‬
‫ולקחו מספר בני ערובה.‬
‫הנשיא קרטר הורה לשלוח מסוקים לאיראן‬ ‫כדי לחלץ את בני הערובה,‬
‫והמסוקים התרסקו במדבר, והרבה אנשים מתו.‬
‫וזה גרם לו להיראות חלש,‬ ‫זה גרם לארה"ב להיראות חלשה.‬
‫ההשוואה לקרטר הייתה השוואה למבצע שהשתבש.‬
‫זה קרה בשנה שקדמה לבחירות.‬
‫קרטר לא נבחר מחדש.‬
‫שמעתי את הנשיא אובמה אומר,‬ ‫"לא אכפת לי מהפוליטיקה.‬
‫"בן לאדן נמלט מנחת זרועו‬ ‫של הצדק האמריקאי במשך זמן רב מדי."‬
‫הנשיא אמר,‬
‫"אני רוצה שתכינו מבצע‬ ‫לפשיטה על המתחם הזה".‬
‫הוא אמר, "עוד לא החלטתי לעשות את זה,‬
‫"אבל אם נעשה את זה,‬ ‫זה יקרה במוקדם ולא במאוחר.‬
‫"תכינו את התוכנית."‬
‫הטלפון צלצל.‬ ‫זה היה סגן יו"ר המטות המשולבים.‬
‫הוא אמר, "בסי-איי-איי חושבים‬ ‫שיש להם כיוון לגבי אוסאמה בן לאדן".‬
‫העיניים שלו נצצו. הוא מיחידת אריות הים.‬
‫זה כמו חלום שמתגשם.‬
‫אני עוסק בהצלת בני ערובה‬ ‫ובפשיטות על ארגוני טרור,‬
‫אבל זו בהחלט הייתה‬ ‫המשימה הכי גדולה בקריירה שלי.‬
‫שנה קודם לכן אבחנו אצלי סרטן,‬
‫לוקמיה לימפוציטית כרונית.‬
‫אבל הסרטן לא התקדם עד לרמה‬ ‫שבה הוא פגע ביכולתי לתפקד.‬
‫אומנם זה היה מצער,‬ ‫אבל זה סיפק לי אמתלה טובה.‬
‫כלומר, הייתה לי סיבה אמינה לחזור לארה"ב.‬
‫אז טסתי לוושינגטון ונפגשתי‬ ‫עם מנהל הסי-איי-איי ליאון פאנטה.‬
‫והוא סיפר לי על המתחם הזה.‬
‫ואמרתי, "תקשיב, אני צריך שתתכנן מבצע‬
‫"לפשיטה על המתחם הזה."‬
‫- 14 במרץ 2011 -‬
‫- 10 באפריל 2011‬ ‫שלושה שבועות לפני הפשיטה -‬
‫- מרכז אימונים‬ ‫מיקום חסוי -‬
‫אנחנו נבחר את האנשים הכי טובים‬ ‫למבצע הזה עבור ארצות הברית.‬
‫אנחנו נגייס את אריות הים למשימה.‬
‫צוות 6 של אריות הים‬ ‫הוא יחידת עילית בחיל הים.‬
‫בהתחלה היו צוות 1 וצוות 2,‬
‫ובסביבות שנת 1980‬
‫קומנדר ריצ'רד מרסינקו הקים את צוות 6.‬
‫והוא קרא לו צוות 6‬ ‫כי הוא ידע שהרוסים יגידו,‬
‫"יש צוות 1, צוות 2 וצוות 6.‬ ‫איפה לעזאזל צוות 3, 4 ו-5?"‬
‫מודיעין נגדי טוב, נכון?‬
‫אתם יודעים, הראש הוא לא רק קישוט.‬ ‫אנחנו חושבים.‬
‫- מיאמי, פלורידה -‬
‫בדיוק חזרנו מאפגניסטן.‬
‫ואנחנו במיאמי שבפלורידה כדי לצלול,‬
‫ליהנות מהחופשה ולבלות עם החבר'ה בחוף.‬
‫היינו במרפסת לילה אחד, והתקשרו אלינו‬ ‫להודיע שמחזירים אותנו לווירג'יניה ביץ',‬
‫ולא ידענו למה.‬
‫זה היה מאכזב,‬ ‫כי ההקפצות תמיד נגמרות בלא כלום.‬
‫אתה רק מקבל תדרוך‬ ‫על כל מיני שטויות שלא קשורות אליך,‬
‫וזה מבאס.‬
‫ציפיתי לחופשה במיאמי‬ ‫מאז שהייתי בג'לאלאבאד.‬
‫כשהוריתי להם לחזור, הם היו בחופשה,‬
‫וראיתי לפי שפת הגוף שלהם‬ ‫שהם לא מרוצים מזה.‬
‫הם חשבו שהם זומנו לתרגיל אימונים.‬
‫הגענו למקום לא מרשים במיוחד.‬
‫סוג של בית ספר קטן, מבנה חד-קומתי.‬
‫בחוץ היה שומר חמוש. נכנסנו והתיישבנו,‬ ‫והחדר נראה כמו כיתה. היו שם לוחות מחיקים.‬
‫הבאנו אותם לחדר התדריכים.‬
‫המתדרך של הסי-איי-איי בא‬ ‫והסביר שהם יצטרכו לחתום על הסכמי סודיות.‬
‫ושוב, זה לא היה יוצא דופן,‬ ‫כי עשינו אימונים די רגישים.‬
‫כשקצינת הסי-איי-איי דיברה‬ ‫שמעתי אותה אומרת את המילה "אבוטאבאד",‬
‫ומעולם לא שמעתי על העיר.‬
‫זה כמעט עושה לי צמרמורת עכשיו.‬
‫זו עיר במדינה אחרת שמעולם לא שמעתי עליה.‬
‫ואז המפקד של צוות 6 של אריות הים‬ ‫בא בנונשלנטיות ופשוט אמר…‬
‫"רבותיי, אנחנו צדים את אוסאמה בן לאדן."‬
‫היעד הוא אוסאמה בן לאדן.‬
‫הטרוריסט המבוקש ביותר בעולם.‬
‫חשבתי, "זו המשימה הכי חשובה‬ ‫בהיסטוריה המודרנית.‬
‫"איזה כבוד להיות חבר בצוות הזה."‬
‫הם אמרו שהמבצע תחום בזמן.‬
‫בעוד כשבועיים נגיע למצב‬ ‫של 0% תאורה במחזור הירח,‬
‫ונתקוף באחד משני הימים האלה.‬
‫"רבותיי, זה לא תרגיל.‬
‫"יש לנו משימה.‬ ‫בואו ניגש לעבודה ונתחיל להתכונן."‬
‫התפקיד שלנו היה להכין אותם למשימה שלהם,‬
‫לתת להם את הכלים הנחוצים למשימה שלהם.‬
‫במקרה הזה עשינו משהו קצת שונה.‬
‫החלטנו לבנות העתק מדויק של המתחם‬ ‫כדי שהם יוכלו להתאמן.‬
‫הסי-איי-איי בנה לנו דגם.‬
‫החלק החיצוני נראה‬ ‫כמו המתחם של אוסאמה בן לאדן.‬
‫כדי שאריות הים יוכלו לבוא‬
‫ולהתאמן על התמרון הטקטי שלהם לעבר המטרה.‬
‫טייסי המסוקים התאמנו על יעדי המבצע.‬
‫אריות הים יוכלו להשתלשל במהירות מחבלים‬ ‫לגג הבניין בן שלוש הקומות, ומשם לחצר.‬
‫עשינו את זה שוב ושוב,‬ ‫עד שפיתחנו כאבים במפרקים ודלקת בגיד.‬
‫בסוף אמרנו, "הוכחנו שאנחנו יכולים‬ ‫לרדת מהמסוק במהירות. אפשר לעצור".‬
‫ידענו איך המתחם נראה,‬ ‫ידענו איפה המבנים ממוקמים.‬
‫אבל לא ידענו איך המבנים נראים מבפנים.‬
‫האם זה חלל פתוח,‬
‫או שנכנסים למסדרון‬ ‫עם חדר משמאל וחדר מימין?‬
‫אז המבנה היה מודולרי.‬
‫אני בפנים.‬ ‫-החדר פנוי!‬
‫הוא נראה שונה בכל פעם.‬ ‫-כאן.‬
‫הם התמקצעו בזה ופירקו את המתחם מדי לילה‬
‫רק למקרה שלווייני האויב יעברו מעליו.‬
‫- 10 באפריל 2011 -‬
‫- 17 באפריל 2011‬ ‫שבועיים לפני הפשיטה -‬
‫הם התאמנו על הפשיטה יותר מ-100 פעמים.‬
‫אתה מתכנן ומתכנן ומתכנן,‬
‫ומתאמן ומתאמן ומתאמן,‬
‫ואתה מתכונן לכל תרחיש אפשרי.‬
‫אפילו דברים פשוטים לכאורה.‬
‫למשל, איפה תשב במסוק?‬
‫על מה תשב? באיזה כיסא תשתמש?‬
‫לאן הכלב ילך?‬
‫תרחיש שבו מכונית יוצאת.‬
‫תרחיש שבו הירידה מהמסוק השתבשה.‬
‫מה יקרה אם יירו בבחור הזה?‬ ‫מה יקרה אם החדר הזה יתפוצץ?‬
‫מה יקרה אם נרד מ-24 אנשים ל-12 אנשים?‬
‫אני יכול לומר שהם הרסו דברים,‬ ‫והיה צריך לתקן אותם.‬
‫אחורה!‬
‫ואז אנחנו באנו ובנינו הכול מחדש.‬
‫איפה הצלחנו? איפה נכשלנו?‬
‫התאמנו ותכננו 12 שעות ביום, אולי יותר.‬
‫ואז חזרנו למגורים שלנו,‬
‫ועמדנו סביב הדגם ודיברנו על זה.‬
‫האם יהיה שם מתקן מילוט הזוי‬
‫עם מגלשה מהקומה העליונה לתוך הסמטה?‬
‫האם מישהו יכול לצאת מצינורות הביוב?‬
‫לילה אחד, אחד הבכירים אמר,‬
‫"מה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות?"‬
‫והבחור הכי צעיר אמר,‬ ‫"שהמסוק יתרסק בחצר הקדמית".‬
‫והסתכלנו עליו כזה,‬ ‫"למה אתה פותח עלינו עין?"‬
‫- 17 באפריל 2011 -‬
‫- 24 באפריל 2011‬ ‫שבוע לפני הפשיטה -‬
‫בסיס ההיערכות המרכזי של המבצע‬
‫היה בג'לאלאבאד, בצד האפגני של הגבול.‬
‫בין 350 הקילומטרים האלה יש כל מיני בעיות.‬
‫הסיכונים היו משמעותיים.‬ ‫טסנו במרחב האווירי הפקיסטני.‬
‫המתחם היה קרוב מאוד‬ ‫ל"וסט פוינט" של פקיסטן,‬
‫האקדמיה הצבאית הלאומית,‬
‫ולעוד מתקנים צבאיים חשובים.‬
‫אז הם אימנו קציני צבא באבוטאבאד.‬
‫היינו חייבים להיזהר מאוד,‬ ‫כי אם הם יבחינו באיום,‬
‫מי יודע מה הם יעשו?‬
‫הנשיא אובמה אמר בבירור‬ ‫שלא נעדכן את הפקיסטנים,‬
‫כי המודיעין הפקיסטני‬ ‫עבד משני צידי המתרס במשך שנים רבות,‬
‫והיו להם מערכות יחסים‬ ‫עם הרבה מארגוני הטרור באזור,‬
‫כולל אל-קאעדה.‬
‫אז ייתכן שנהיה במלחמה עם פקיסטן.‬
‫עם צבא של כוחות מיוחדים,‬ ‫שירות מודיעין, חיל אוויר,‬
‫חיל שריון, נשק גרעיני.‬
‫האם נוכל לעבור את 260 הק"מ האלה‬ ‫מבלי שיבחינו בנו?‬
‫אז נבדוק איפה כל מערכות המכ"ם הפקיסטניות,‬
‫אילו אזורים המכ"מים סורקים,‬ ‫וננסה להתרחק מהם.‬
‫היו המון משתנים בטיסה לתוך שטח פקיסטן,‬
‫החל ביירוט בדרך לשם וכלה ביירוט בדרך חזרה.‬
‫הרצנו בדיחות, ואני זוכר שאמרתי לחבר'ה,‬
‫"בואו נהיה רציניים. זו משימה בכיוון אחד.‬
‫"אנחנו לא נחזור.‬
‫"זו תהיה המשימה האחרונה שלנו."‬
‫ואז נכנסנו להאנגר וראינו את המסוקים.‬
‫היו לנו שני דגמים מסווגים של מסוקים‬ ‫שקשה יותר לזהות במכ"ם.‬
‫די צחקנו. אני זוכר שאמרנו,‬
‫"טוב, הסיכויים שנשרוד גדלו עכשיו,‬
‫"כי לא ידענו שאנחנו יוצאים למבצע‬ ‫עם רובוטריקים."‬
‫זו הייתה המשימה הראשונה‬ ‫עם המסוקים החדשים האלה.‬
‫לא ברור כמה הם נבדקו,‬ ‫אבל ידענו שיש לנו טכנולוגיה רצינית.‬
‫כל המבצעים האלה מפחידים מאוד.‬ ‫לכן אנחנו מביאים מכונות ירייה.‬
‫הסיכון גבוה, זה מסוכן מאוד,‬
‫וזה חייב להצליח.‬
‫- 24 באפריל 2011 -‬
‫- 26 באפריל 2011‬ ‫חמישה ימים לפני הפשיטה -‬
‫לאדמירל מקרייוון היה רעיון,‬
‫"נשלח אתכם לג'לאלאבאד באפגניסטן‬ ‫רק למקרה שתקבלו אישור לצאת למבצע.‬
‫"תהיו שם, מוכנים לפעולה."‬
‫תמיד היה קשה להיפרד מהילדים.‬
‫ולרוע המזל, מאחר שהייתי חבר בצוות 6,‬ ‫זה היה משהו שכבר התרגלנו אליו.‬
‫זה פשוט משהו שעשיתי עם הילדים שלי‬ ‫מאז שהם היו תינוקות ועד שפרשתי מחיל הים.‬
‫חייבים להיפרד, חייבים לתלוש את הפלסטר.‬
‫ובשלב מסוים אתה חייב‬ ‫לנשק אותם לשלום, להסתובב, וזהו זה.‬
‫הם ידעו שאתה נפרד מהם ושאולי לא תחזור?‬
‫כן, הם היו חכמים מספיק.‬
‫והיו להם חברים שהאבות שלהם‬ ‫לא חזרו הביתה, אז הם ידעו.‬
‫- 26 באפריל 2011 -‬
‫- 28 באפריל 2011‬ ‫שלושה ימים לפני הפשיטה -‬
‫הגיע הרגע לעדכן את המועצה לביטחון לאומי.‬
‫אני מכיר את אובמה היטב.‬
‫אחד התפקידים שלי‬ ‫היה להיות הבחור שמכיר את אובמה.‬
‫הרגישו לפי שפת הגוף שלו‬
‫שהוא עומד להמר על זה, אתם יודעים?‬
‫הוא היה מעורב מאוד בכל העניין.‬
‫הנשיא שאל את כל הגורמים הבכירים‬ ‫אם לדעתם כדאי שנוציא את הפשיטה לפועל.‬
‫הרבה דעות מעורבות.‬
‫הרבה אנשים העלו שאלות.‬
‫המזכירה קלינטון תמכה בפשיטה.‬
‫גם ראש המודיעין הלאומי ג'ים קלפר ואני‬ ‫הבענו תמיכה.‬
‫כשהוא שאל אותי, אמרתי,‬ ‫"כן, תמיד אמרת שתעשה את זה".‬
‫אבל היו הרבה טיעונים נגד הפשיטה.‬
‫סגן הנשיא הצביע נגד.‬
‫הוא חשב שהמודיעין לא מספיק טוב,‬
‫והוא חשש לגבי ההשלכות‬ ‫על יחסי ארה"ב ופקיסטן.‬
‫ובוב גייטס, מזכיר ההגנה,‬
‫העלה חששות לגבי ביטחון הכוחות.‬
‫בוב גייטס, שהיה בממשל האמריקאי‬ ‫בזמן "מדבר 1",‬
‫התנגד לפשיטה כי הוא חשש‬ ‫מהתרסקות מסוק כמו ב"מדבר 1".‬
‫גייטס אמר את זה, וחשבתי לעצמי,‬ ‫"אלוהים, אל תגיד את זה בקול".‬
‫כי מה אם זה יקרה,‬ ‫ואז תמלילי הפגישות ייחשפו בציבור?‬
‫כמו שעכשיו אני מדבר איתכם.‬
‫היה נחשף שמישהו העלה את התרחיש הזה.‬
‫"אלוהים", אתם יודעים, "אובמה התעלם מזה."‬
‫הנשיא הקשיב לכל זה,‬
‫אבל אמר, "אני אקח את זה בחשבון".‬
‫הנשיא אובמה אמר שהוא יקבל החלטה סופית‬
‫ושהוא רוצה עוד לילה לחשוב על זה.‬
‫- 28 באפריל 2011 -‬
‫- 29 באפריל 2011‬ ‫יומיים לפני הפשיטה -‬
‫למחרת בבוקר, אני זוכר את זה בבירור,‬
‫הייתי במטה הסוכנות,‬
‫וטום דונילון, היועץ לביטחון לאומי,‬ ‫התקשר אליי‬
‫ואמר, "הנשיא החליט לאשר את המשימה".‬
‫זה הימור גדול.‬
‫אנחנו מהמרים שבן לאדן שם,‬
‫ואנחנו מהמרים שנוכל לעשות את זה,‬
‫אבל זה הסיכוי הכי טוב‬ ‫שיהיה לנו לתפוס את בן לאדן.‬
‫כן. קדימה.‬
‫- 29 באפריל 2011 -‬
‫- 30 באפריל 2011‬ ‫יום אחד לפני הפשיטה -‬
‫עשרים וארבע שעות לפני הפשיטה‬
‫נערך אירוע חשוב בוושינגטון,‬
‫ארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן.‬
‫אז כולנו החלטנו שנבוא לאירוע,‬
‫כי אם לא נבוא, זה יעורר שאלות.‬
‫ההשתתפות בארוחה‬ ‫של תא כתבי הבית הלבן באותו הערב‬
‫הייתה אחת החוויות המוזרות ביותר בחיי.‬
‫נשיא ארצות הברית.‬
‫האנשים שהיו מעורבים בזה,‬ ‫הנשיא וכל הכפופים לו,‬
‫הבינו את חשיבות הסודיות.‬
‫אז אני חושב שבמובן מסוים‬ ‫ארוחת תא הכתבים הייתה כיסוי מוצלח,‬
‫כי שידרנו עסקים כרגיל.‬
‫נפלא להיות כאן‬ ‫בארוחת הערב של תא כתבי הבית הלבן.‬
‫איזה שבוע.‬
‫זה היה קשה.‬
‫רחשתי כבוד עצום ליכולת שלו‬
‫לגלם את התפקיד של נשיא ארצות הברית.‬
‫טוב לראות שוב כל כך הרבה אורחים מכובדים,‬
‫עובדי ממשלה חיוניים,‬
‫עובדי ממשלה לא חיוניים.‬
‫אתם יודעים מי אתם.‬
‫ואז קומיקאי עלה לבמה‬ ‫וסיפר בדיחות על בן לאדן.‬
‫אנשים חושבים שבן לאדן מסתתר בהינדו-כוש,‬
‫אבל האם ידעתם שמדי יום בין ארבע לחמש‬ ‫הוא מנחה תוכנית ב-C-SPAN?‬
‫כולם צחקו.‬
‫וכולנו חשבנו בתוך תוכנו,‬
‫"לו רק ידעתם‬
‫"מה שאני יודע,‬
‫"ומה עומד לקרות מחר."‬
‫המבצע המסווג ביותר‬
‫ב-20 השנים האחרונות.‬
‫תודה ולילה טוב.‬
‫- 30 באפריל 2011 -‬
‫- אחד במאי 2011‬ ‫יום הפשיטה -‬
‫למחרת היה יום ראשון, אז הלכתי למיסה,‬
‫וניצלתי את ההזדמנות הזאת כדי להתפלל‬ ‫על מה שעמד לקרות באותו יום.‬
‫התפללתי שנצליח.‬
‫יצאתי מהכנסייה והלכתי ישירות לסי-איי-איי.‬
‫- מטה הסי-איי-איי‬ ‫לאנגלי, וירג'יניה -‬
‫יום הפשיטה. הגיע הזמן.‬
‫הרבה מההכנות במרכז ללוחמה בטרור‬ ‫בארצות הברית נעשו בדממה.‬
‫כולנו היינו לחוצים.‬
‫התפקיד שלי במבצע היה לפקח על התקשורת.‬
‫טינה הייתה בתא לידי.‬
‫לא ישנתי בלילה הקודם.‬
‫הלחץ היה עצום.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי צל של ספק.‬
‫אנחנו פיתחנו את כיוון החקירה הזה,‬ ‫ועכשיו אנחנו שולחים חיילים‬
‫למבצע שבו הם עלולים להיפגע,‬
‫אז כולנו הרגשנו תחושת אחריות.‬
‫הכול נהיה הרבה יותר אמיתי.‬
‫זו תהיה הצלחה מדהימה‬
‫או כישלון נורא.‬
‫אריות הים היו אנשי משפחה.‬
‫התפקיד שלי היה לוודא‬ ‫שהכנתי אותם להצלחה במבצע.‬
‫זה כל מה שהדאיג אותי.‬
‫חתמנו על צוואות ועל ייפוי כוח כדי לוודא‬ ‫שהמשפחות שלנו יקבלו פיצויים אם נמות.‬
‫אבל במשימה הזאת היה סיכוי רב שלא נשרוד,‬
‫אז הייתי צריך לכתוב מכתבים בכתב יד לכולם.‬
‫ואני זוכר שכתבתי מכתבים לילדים שלי,‬ ‫וכתבתי משהו בסגנון,‬
‫"אני מצטער שלא הייתי איתכם",‬ ‫עם דמעות על הדף.‬
‫הגעתי לבית הלבן מוקדם מאוד.‬
‫בסופי השבוע יש סיורים לציבור בבית הלבן,‬
‫אבל ביטלנו את כל הסיורים,‬
‫כי היו מתעוררים חששות‬
‫אילו המשתתפים בסיורים‬
‫היו רואים הרבה בכירים‬ ‫מגיעים לבית הלבן ביום ראשון.‬
‫רבים מאיתנו התכנסו‬ ‫בחדר המצב בבית הלבן בשעה מוקדמת.‬
‫אתה מתוח. אתה מודאג. אתה לחוץ.‬
‫התחושה הייתה שאנחנו במרכז פיקוד.‬
‫אובמה ישב בראש השולחן,‬
‫ומסביבו ישבו חברי הקבינט הבכירים,‬
‫בוב גייטס, הילרי קלינטון.‬
‫ליאון פאנטה היה על מסך אחד.‬
‫הוא היה בסי-איי-איי, בחדר המצב של הסוכנות,‬
‫עם עוד אנשים.‬
‫ובמסך השני‬ ‫היה האדמירל מקרייוון בג'לאלאבאד.‬
‫הציפייה הייתה אדירה.‬
‫המפקד העליון נתן את הפקודה.‬
‫הוא לקח את הסיכון הכי גדול.‬
‫ההבעה שלו הייתה נחושה מאוד,‬
‫אבל ראו שהוא גם קצת לחוץ.‬
‫יש לנו קו תקשורת‬ ‫עם האדמירל מקרייוון בג'לאלאבאד,‬
‫שם הוא נמצא.‬
‫- 22:29 -‬
‫- 22:30 -‬
‫לא ישנתי הרבה לפני המשימה.‬
‫היה לזה פוטנציאל להיות רגע היסטורי.‬
‫לא רציתי שמשהו ישתבש.‬
‫אמרתי לחבר'ה,‬ ‫"יש לנו עבודה. בואו נעשה אותה".‬
‫שם הקוד של בן לאדן היה ג'רונימו.‬ ‫זה סוכם מראש.‬
‫יש המון חשש שמשהו ישתבש.‬
‫ומה אם בן לאדן לא שם?‬
‫אני זוכר שהודיעו לנו‬ ‫שהמסוקים יצאו לדרך וחשבתי,‬
‫"מתחילים".‬
‫- 22:50 -‬
‫- 22:51 -‬
‫איש מעולם לא טס במסוקים האלה.‬ ‫איך אסיח את דעתי?‬
‫תחשוב על משהו פשוט. אני יודע לספור,‬ ‫אז אני אספור. אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אז אני סופר.‬
‫וכשהגעתי ל-557, אני זוכר שאמרתי,‬
‫"החירות עצמה הותקפה הבוקר‬ ‫בידי פחדן חסר פנים, ואנו נגן על החירות".‬
‫זה מה שבוש אמר ב-11 בספטמבר.‬
‫אני לא יודע איך זכרתי את זה, אבל חשבתי,‬ ‫"תשכח מהספירה, תגיד את זה שוב".‬
‫החירות עצמה הותקפה הבוקר‬ ‫בידי פחדן חסר פנים, ואנו נגן על החירות.‬
‫ואז חשבתי, "בסדר, אני ממוקד במשימה.‬
‫"זה הצוות, ואנחנו נהרוג אותו."‬
‫הם יוצאים מג'לאלאבאד,‬
‫ובמשך זמן מה‬ ‫הם טסים במרחב האווירי של אפגניסטן,‬
‫ואתה נושם לרווחה.‬
‫- אפגניסטן -‬
‫ואז מגיע הרגע‬ ‫שבו הם חוצים את הגבול לפקיסטן,‬
‫ורמת המתח שלך עולה בחדות.‬
‫מתי הצבא הפקיסטני יבחין בהם?‬
‫הפקיסטנים ירו עלינו בעבר כמה פעמים.‬
‫אז לא היה לי ספק‬ ‫שאם הפקיסטנים יבחינו במסוקים‬
‫ויחשבו שמדובר בכוח אמריקאי,‬ ‫הם יתקפו אותנו.‬
‫המתח היה עצום.‬
‫האזנו לקשר כדי לראות‬ ‫אם יש סימן כלשהו לכך שהם זוהו.‬
‫ועכשיו הגענו לרגע‬ ‫שבו יתברר אם הטכנולוגיה עובדת.‬
‫בזמן שהם היו באוויר,‬
‫בטיסה של כשעה במסוק‬ ‫במרחב האווירי הפקיסטני,‬
‫פשוט ישבנו וחיכינו בחדר בוושינגטון,‬ ‫כי לא היה שום דבר שיכולנו לעשות.‬
‫אז אובמה יצא להפסקה.‬ ‫הוא אמר, "אני עולה לחדר.‬
‫"תודיעו לי כשאצטרך לחזור", בגדול.‬
‫הוא הלך לשחק קלפים.‬
‫הוא שיחק "ספיידס" כשהוא היה לחוץ‬
‫או כשהוא חיפש הסחת דעת.‬
‫כולנו סתם ישבנו שם,‬ ‫והתחלנו לדבר על 11 בספטמבר.‬
‫אנשים עמדו, שתו קפה וסיפרו,‬ ‫"זה מה שעשיתי באותו יום, ו…"‬
‫המחשבות שלנו נדדו באופן טבעי ליום ההוא.‬
‫הבנו שבדרך כלשהי, כולנו שם בגלל בן לאדן.‬
‫ואז אובמה חזר,‬
‫ובצד השני של המסדרון‬
‫היה חדר ישיבות קטן‬ ‫שבו ישב הגנרל שפיקח על המבצע הזה.‬
‫ואובמה נכנס לשם,‬
‫ואז כולם באו בעקבותיו‬ ‫לחדר הישיבות הקטנטן הזה,‬
‫ומקרייוון מתחיל לקריין את ההתרחשויות.‬
‫הוא "קול אלוהים" של כל המבצע הזה.‬
‫היה רגע מלחיץ מאוד‬ ‫כשהיינו במרחק שתי דקות מהמטרה.‬
‫היינו חשופים מאוד בנקודה הזאת,‬
‫כי "וסט פוינט" של פקיסטן הייתה קרובה לשם,‬
‫וגדוד חי"ר גדול‬ ‫היה במרחק קילומטרים ספורים.‬
‫אז מאות חיילים עלולים לתקוף את אריות הים.‬
‫נהיה מוקפים בפקיסטנים.‬
‫הנשיא אמר בבירור,‬
‫"אם תיקלעו למצב הזה,‬ ‫תהיו מוכנים להילחם כדי לצאת".‬
‫לא רצינו שייווצר מצב שבו כוחותינו‬ ‫יוחזקו כבני ערובה בידי הפקיסטנים.‬
‫איש צוות האוויר מושיט יד ופותח את הדלת.‬
‫אנחנו מביטים מהחלון,‬ ‫שתי דקות מביתו של בן לאדן.‬
‫אנחנו כבר לא בשטח אימונים.‬ ‫יש חשמל במקום הזה.‬
‫אנחנו בעיירת נופש בפקיסטן.‬
‫התוכנית היא להוריד אנשים מהמסוקים,‬
‫הצוות שלי יהיה על הגג, ונכה בהם ככה.‬
‫זו הייתה התוכנית המושלמת,‬ ‫ואז הכול הלך לעזאזל.‬
‫- 00:29 -‬
‫- 00:30 -‬
‫כשהמסוקים ריחפו מעל המתחם…‬
‫אחד המסוקים התנודד קצת.‬
‫הוא נופל חזק.‬
‫הוא מתרסק.‬
‫ברגע הזה‬
‫הלב נופל לתחתונים.‬
‫הייתי במרחק מטרים בודדים מאובמה.‬
‫היה לו מבט של זעזוע עמוק ודאגה.‬
‫כאילו, "קורה מה שקרה ב'מדבר 1'".‬
‫חשבתי, "אלוהים,‬
‫"אולי איבדנו אנשים‬ ‫בגלל כיוון החקירה שעקבנו אחריו."‬
‫כולם היו במתח‬
‫וחיכו לראות אם תהיה תגובה כלשהי.‬
‫בסופו של דבר תושבי השכונה מגיבים,‬ ‫האורות נדלקים.‬
‫ובאותו רגע המבצע נחשף ברשתות החברתיות.‬
‫הרבה אנשים ידעו שמסוק התרסק.‬
‫- מסוק צבאי מתרסק ליד אבוטאבאד -‬
‫הם לא ידעו שזה מסוק אמריקאי.‬ ‫הם הניחו שזה מסוק פקיסטני.‬
‫- אומרים שזו לא הייתה תקלה ושהמסוק יורט -‬
‫- נשמע מכוון -‬
‫- מסוק יורט באבוטאבאד -‬
‫מנקודת מבט של מודיעין נגדי, זה כישלון.‬
‫זו גם התרעה ואזהרה למודיעין הפקיסטני.‬
‫ראינו שהמשימה בסכנה.‬
‫אמרתי לביל מקרייוון, "מה לעזאזל קורה?"‬
‫ידעתי שהחבר'ה בסדר.‬ ‫ראיתי שהם יצאו מהמסוק במהירות.‬
‫מה שקרה הוא שכשהמסוק ירד,‬
‫זרם האוויר מהרוטור של המסוק‬ ‫פגע בקיר בגובה 5.5 מטרים‬
‫ויצר מערבולת,‬
‫והמסוק איבד כוח עילוי.‬
‫הוא מתנדנד ונופל על מכלאת החיות.‬
‫ביל לא התבלבל לרגע.‬ ‫הוא אמר, "הזעקתי מסוק גיבוי.‬
‫"אנחנו נפרוץ את החומות.‬ ‫אנחנו נמשיך במשימה."‬
‫ואמרתי, "שאלוהים יברך אותך. קדימה".‬
‫החבר'ה יצאו מהמסוק שנפל.‬
‫המסוק השני הגיע מייד לאחר מכן.‬
‫לא ידעתי שהייתה בעיה במסוק הראשון.‬
‫הצוות שלי אמור להוריד כמה אנשים,‬ ‫ואז הצוות שלי יעלה לגג.‬
‫אנחנו מורידים אותם, כמו באימונים,‬ ‫עולים לאוויר ואז חוזרים למטה.‬
‫הטייס של המסוק השני לא ידע בדיוק מה קרה,‬
‫אז ליתר ביטחון…‬
‫הוא לא ידע אם פתחו עליהם באש,‬ ‫אז הוא נחת מחוץ למתחם.‬
‫ואז הטייס אומר לנו לצאת.‬
‫עכשיו החבר'ה לא נמצאים במקום‬ ‫שבו הם אמורים להיות לפי התוכנית המקורית.‬
‫הייתי אמור להיות על הגג,‬
‫ואני זוכר שחשבתי,‬ ‫"בסדר, כנראה נתחיל את המלחמה מכאן".‬
‫החדשות הטובות הן שהיו לנו תוכניות חלופיות.‬
‫הם מנסים להיכנס למתחם.‬
‫בחומה החיצונית הייתה דלת, לכאורה.‬
‫אז אני צופה בהם מצמידים מטען נפץ לדלת,‬
‫אני רואה את הפיצוץ…‬
‫אבל הם לא זזים.‬
‫מתברר שיש דלת מזויפת‬ ‫בחומת הבטון הזו בגובה מטר וחצי.‬
‫הוא הסתכל לאחור ואמר,‬ ‫"הפריצה נכשלה. זה רע".‬
‫ואמרתי, "לא, זה טוב.‬
‫"זו דלת מזויפת.‬
‫"אף אחד לא עושה את זה. הוא בפנים."‬
‫אנחנו יודעים שהחנייה מימין נפתחת בוודאות,‬ ‫כי ראינו מכוניות נכנסות ויוצאות.‬
‫פשוט נפוצץ את הדלת.‬
‫אז אמרתי בקשר, "הפריצה נכשלה‬ ‫בפינה הצפון-מזרחית. נפוצץ את החנייה".‬
‫ומישהו אמר, "אל תפוצצו אותה. נפתח אותה".‬
‫ואז הדלת נפתחת,‬
‫ויוצאת ממנה כפפה עם אגודל שאני מזהה.‬
‫אנחנו נכנסים לשם.‬
‫ואז, בתוך כמה דקות,‬
‫כולם נמצאים בתוך האזור הראשי של המתחם.‬
‫חשוך. החבר'ה משתמשים במכשירי ראיית לילה.‬
‫האדרנלין זורם, כמובן.‬
‫ראיתי את צייני הלייזר על הרובים שלהם,‬ ‫ראיתי אותם מתקדמים.‬
‫ראיתי את החבר'ה‬ ‫סורקים את המתחם בחיפוש אחר איומים.‬
‫ואז ראיתי אותם‬ ‫נכנסים לבניין בן שלוש הקומות.‬
‫וזה כל מה שיכולתי לראות.‬
‫- 00:31 -‬
‫- 00:32 -‬
‫יש מתח עצום.‬
‫רק אלוהים יודע מה לעזאזל יקרה עכשיו.‬
‫זה הרגע שבו כל התוכניות שלך,‬
‫כל מה שקיווית לו,‬
‫דהיינו, תפיסה מוצלחת של בן לאדן,‬
‫מונח על כף המאזניים ב-20 הדקות הקרובות.‬
‫אתה עומד לגלות אם זו הצלחה או כישלון.‬
‫היו 20 דקות של דממה.‬
‫כנראה 20 הדקות הארוכות ביותר בחיי.‬
‫במהלך 20 הדקות האלה,‬
‫החיילים על הקרקע…‬
‫נתקלו תחילה באבו אחמד,‬
‫והם ירו בו והרגו אותו.‬
‫ואז נכנסנו לבית בקומה הראשונה,‬
‫ואחד האנשים שלי ירה באחד השליחים ובאשתו.‬
‫היא קפצה מולו.‬
‫הנשים הפכו למגינים אנושיים, הלכה למעשה.‬
‫זה עוד סימן. הוא כאן.‬
‫אנחנו עולים במדרגות.‬ ‫אנחנו נתקלים בדלתות נעולות.‬
‫הזעקנו את החבלן, והחבלן פוצץ את הדלת.‬
‫אז יש לפניי בערך שישה בחורים,‬ ‫אנחנו מתקדמים בטור ועולים במדרגות.‬
‫הבחור מקדימה‬ ‫ראה את בנו בן ה-20 של בן לאדן,‬
‫חאליד בן לאדן.‬
‫חאליד קפץ והסתתר מאחורי המעקה.‬
‫שמעתי את הבחור מקדימה‬ ‫לוחש דברים לחאליד כדי לבלבל אותו.‬
‫בוא הנה.‬
‫הוא אמר "בוא הנה" בשתי שפות שונות.‬
‫זה בלבל את חאליד, וחאליד יצא…‬
‫והוא ירה בו והרג אותו.‬
‫אנחנו בקומה השנייה ורוצים לעלות לשלישית.‬
‫שם בן לאדן יהיה.‬
‫אבל אנחנו צריכים לפנות את הקומה השנייה‬ ‫לפני שנעבור הלאה.‬
‫החבר'ה מתחילים להתקדם.‬
‫כולם עוקפים אותי, ועכשיו אני האחרון בטור,‬
‫וזה הופך אותי למספר שתיים.‬
‫מס' אחת מכוון רובה במעלה המדרגות‬ ‫ומס' שתיים אומר לו מתי יש לנו מספיק אנשים.‬
‫אני רוצה ארבעה בחורים, ואני מסתכל מסביב.‬
‫היו לנו 23 אנשים על הקרקע‬ ‫בבתים שונים ובקומות שונות.‬
‫ייגמרו לך האנשים, וזה מה שקרה.‬ ‫נשארנו רק שניים.‬
‫יש וילון מעל המדרגות לקומה השלישית,‬
‫ואנשים זזים מאחוריו,‬
‫ומספר אחת יכול לראות אותם.‬
‫הוא אמר, "אולי הם מחבלים מתאבדים.‬ ‫נוכל לנצח אותם, אבל חייבים לפעול עכשיו".‬
‫בסדר, נלך לפגוש מחבל מתאבד.‬ ‫נמאס לי לחשוב על זה, בוא נגמור עם זה.‬
‫ואני מסמן לו, ואנחנו עולים במדרגות.‬
‫אז עלינו לראש המדרגות,‬
‫ומספר אחת הסיט את הווילון.‬
‫עמדו שם אנשים.‬
‫הוא קפץ עליהם.‬
‫הוא יספוג את הפיצוץ.‬
‫בגלל שהוא זז לכיוון הזה,‬ ‫פניתי לכיוון השני,‬
‫ומולי, במרחק 60 ס"מ, עמד אוסאמה בן לאדן.‬
‫זה היה אחד הרגעים בחיים‬ ‫שבהם הזמן עוצר מלכת.‬
‫הוא גבוה ורזה יותר משחשבתי.‬
‫הזקן שלו אפור ולבן,‬
‫אבל אני מזהה את האף שלו.‬
‫זה בוודאות הוא.‬
‫הוא לא נכנע.‬
‫הוא מהווה איום עליי ועל כל הצוות.‬
‫הוא חייב למות.‬
‫- 00:50 -‬
‫- 00:51 -‬
‫הדקות נקפו, והמתח היה עצום.‬
‫חיכינו לשמוע כל סוג של תגובה.‬
‫ישבנו בדממה‬
‫וחיכינו לבשורות.‬
‫במובנים מסוימים זה הזכיר לי‬ ‫חדר המתנה בבית חולים,‬
‫כשמישהי עומדת ללדת.‬
‫אתה מחכה בציפייה, אתה מודאג.‬
‫אלה היו 19 דקות ארוכות.‬
‫ואז התקשר אליי מפקד הכוח הקרקעי.‬
‫מפקד הכוח הקרקעי עלה בקשר ואמר,‬
‫"למען האל והמולדת,‬ ‫ג'רונימו, ג'רונימו, ג'רונימו".‬
‫תפסנו אותו.‬
‫אנחנו יודעים שזה אומר‬
‫שאוסאמה בן לאדן נהרג בידי כוחות אמריקאים.‬
‫הייתה תחושה של הלם מוחלט.‬ ‫אף אחד לא אמר כלום.‬
‫לא היו מחיאות כפיים.‬
‫זה היה חדר שקט מאוד.‬
‫אובמה, שלא זז מכיסאו, מפר לבסוף את השתיקה‬
‫ואומר, "תפסנו אותו".‬
‫כששמעתי את זה, עיניי נמלאו דמעות,‬
‫והסתכלתי על הקולגה שלי שהיה שם איתי.‬
‫פשוט הבטנו זה בזה.‬
‫לשמוע את זה בחדר היה סוריאליסטי.‬
‫מבחינתי זו הייתה סגירת מעגל.‬
‫הצדק בושש לבוא, אך בא.‬
‫תפסנו אותו.‬
‫חשבתי, "אלוהים. זהו זה".‬
‫קיוויתי שאימא שלי יודעת, היכן שלא תהיה.‬
‫זו הייתה תחושת הקלה אמיתית‬
‫אחרי עשור של מאמצים לתפוס את בן לאדן.‬
‫אירועי אותו היום חקוקים במוחי לעד.‬
‫זה היה מרגש,‬
‫אבל זה נמשך רק כמה שניות.‬
‫כי בלהט הרגע‬
‫עדיין היינו מרוכזים בהחזרתם‬ ‫של החיילים ושל המסוקים הביתה בשלום.‬
‫אובמה עדיין נראה די לחוץ, והוא קם ואמר,‬
‫"אני רוצה שתודיעו לי בשנייה‬ ‫שהם יוצאים מהמרחב האווירי של פקיסטן".‬
‫המשימה לא הסתיימה‬
‫כי עדיין היינו צריכים להוציא את החבר'ה‬ ‫מפקיסטן ולהחזיר אותם לאפגניסטן.‬
‫אף אחד לא ינשום לרווחה עד שזה יקרה.‬
‫- 00:54 -‬
‫אני עומד שם ורואה שהגופה של בן לאדן לידי.‬
‫אחד החבר'ה ניגש אליי ושואל, "אתה בסדר?"‬
‫ואמרתי, "מה עושים עכשיו?"‬
‫והוא אמר, "עכשיו נמצא את המחשבים. בוא".‬
‫אמרתי, "אתה צודק. חזרתי". לעזאזל.‬
‫מפקד הכוח הקרקעי מתקשר ואומר,‬
‫"מצאנו אוצר מודיעיני בקומה השנייה".‬
‫אנחנו במשרדים‬ ‫מלאים בכוננים קשיחים ובתקליטורים.‬
‫אמרתי, "טוב, קחו כל מה שאתם יכולים.‬ ‫חייבים להתקפל".‬
‫בשלב הזה, מחוץ למתחם,‬
‫אנשים התאספו בגלל ההמולה בשכונה.‬
‫אחד מאנשי הסוכנות היה בלשן.‬
‫הוא היה בשולי המתחם.‬
‫הוא ניסה להרחיק אותם.‬
‫חבר צלף שלי היה בחוץ ואמר,‬
‫"אני מוכן לירות באנשים האלה,‬ ‫אז תשכנע אותם ללכת".‬
‫ואמרתי לחבר'ה,‬
‫"אל תהרגו אף אחד,‬ ‫אלא אם כן אתם מרגישים מאוימים".‬
‫הייתי מתוח מאוד. אמרתי, "אפשר להזדרז קצת?"‬
‫אבל לא הורדנו את העיניים מהמכ"ם הפקיסטני.‬
‫מצאנו המון חומר טוב,‬
‫אז אומנם תכננו להישאר בשטח 32 דקות,‬ ‫אבל עכשיו עברו 40 דקות, כמעט 45.‬
‫אם נסתכן ונישאר שם יותר,‬ ‫אולי נציל עוד אנשים.‬
‫אולי נציל עיר אמריקאית או את לונדון‬ ‫בזכות משהו שנמצא כאן, משהו שהם מתכננים,‬
‫אז חייבים להמשיך עד הסוף.‬
‫הצוות נשאר בשטח זמן רב יותר משרצינו.‬
‫במקביל, התאסף קהל גדול.‬
‫הוא אמר, "אין מה לראות כאן.‬ ‫זה תרגיל של צבא פקיסטן. אל תדאגו.‬
‫"תחזרו לבתים שלכם."‬
‫עכשיו צריך לשים את הגופה של בן לאדן בשק.‬ ‫אנחנו מחזירים אותו.‬
‫הם יוצאים עם הגופה של בן לאדן,‬
‫נכנסים למסוק ולמסוק הגיבוי,‬
‫והם עוזבים.‬
‫והם מפוצצים את המסוק שנפל,‬ ‫כי היה בו חומר רגיש.‬
‫כשראיתי את זה קורה, הרגשתי שאני צופה בסרט.‬
‫אנחנו עוזבים. הטייס טס הכי מהר שאפשר.‬ ‫הפקיסטנים בטוח יודעים שאנחנו שם.‬
‫- התרעה -‬
‫אנחנו רואים שהמכ"ם מופעל‬ ‫וכני השיגור נפתחים.‬
‫הם שיגרו שני מטוסי אף-15‬
‫וניסו ליירט את המסוקים שלנו בדרך חזרה.‬
‫אף-16 נגד מסוק זה לא קרב טוב.‬ ‫הם עלולים להפיל אותנו.‬
‫אז אני מפעיל את השעון,‬ ‫ואני צריך להגיע ל-90.‬
‫אחרי 90 דקות נחצה את הגבול‬ ‫מפקיסטן לאפגניסטן,‬
‫וכבר לא יוכלו להפיל אותנו,‬
‫כי יש לנו בגבול‬ ‫מטוסי אף-15 שיוכלו להגן עלינו.‬
‫טוב, עשר דקות. צריך להגיע ל-20 דקות.‬
‫המסוקים חוצים את השטח במהירות נמוכה.‬
‫קיבלנו דיווחים מהקרקע‬ ‫באיזה מרחק הם נמצאים מהבסיס.‬
‫שלושים דקות. צריך להגיע ל-90.‬
‫כולנו במרכז עודדנו את המסוקים‬ ‫לטוס הכי מהר שהם יכולים.‬
‫עברו 60 דקות, צריך להגיע ל-90.‬ ‫עכשיו 70 דקות.‬
‫אני מנסה להסיח את דעתי מהכול.‬
‫אני מתחיל לחשוב‬ ‫על אולימפיאדת 1980 בלייק פלאסיד.‬
‫ההתרגשות והמתח גדלים.‬ ‫המרכז האולימפי מלא עד אפס מקום.‬
‫הרוסים שולחים את קבוצת ההוקי‬ ‫הטובה בהיסטוריה.‬
‫הם לא הפסידו מדליית זהב מאז שנות ה-50.‬
‫ונגדם משחקים אמריקאים צעירים‬ ‫שרק סיימו את הלימודים.‬
‫איש לא חשב שיש להם סיכוי,‬ ‫אבל עכשיו הם מנצחים.‬
‫ארבע-שלוש, הרבע השלישי.‬ ‫אפשר לשמוע את הקהל.‬
‫עשר, תשע.‬
‫עדיין אפשר לפשל. הם לחוצים.‬
‫שמונה,‬
‫שבע,‬
‫שש,‬
‫חמש,‬
‫ארבע,‬
‫שלוש,‬
‫שתיים.‬
‫ואז הטייס פנה אלינו אחרי 85 דקות טיסה‬
‫ואמר, "רבותיי, לראשונה בחייכם‬ ‫תשמחו לשמוע את המילים האלה.‬
‫"ברוכים הבאים לאפגניסטן."‬
‫אתם מאמינים בניסים?‬
‫יש!‬
‫לא ייאמן!‬
‫כשהמסוק חוצה את גבול פקיסטן,‬
‫הפקיסטנים מסתובבים.‬
‫יש הקלה ענקית, כי הם בטוחים.‬
‫היה סוריאליסטי להצליח,‬
‫כי השלמנו עם העובדה שנמות במשימה הזאת,‬
‫אבל נחמד לשרוד.‬
‫כשהמסוקים נחתו בג'לאלאבאד, באפגניסטן,‬
‫זה היה הרגע שבו כולנו סביב השולחן אמרנו,‬
‫"המשימה הושלמה.‬
‫"המשימה הושלמה."‬
‫כל מה שעשינו,‬
‫כל התכנון,‬
‫כל העבודה,‬
‫הכול השתלם,‬
‫ועשינו משהו שלא חשבנו שנצליח לעשות:‬
‫להביא את בן לאדן לצדק.‬
‫והתחבקנו ובירכנו זה את זה.‬
‫כל הכבוד, צוות הביטחון הלאומי.‬ ‫-אדוני.‬
‫תודה.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫כן, אני גאה בכם.‬
‫עשיתם עבודה נהדרת.‬ ‫-תודה.‬
‫כשנשיא ארצות הברית‬ ‫אומר לך שעשית עבודה טובה,‬
‫אתה לעולם לא שוכח את זה.‬
‫זה רגע שלא שוכחים.‬
‫ביום הפשיטה‬
‫הבת שלי הייתה תלמידת י"ב בתיכון.‬
‫זה היה הקונצרט האחרון שלה.‬
‫ואשתי שואלת, "איפה אתה?"‬
‫ואמרתי, "אני לא יכול".‬
‫והיא אמרה, "אתה לא יכול לבוא לשעה?‬
‫"מה שאתה עושה חשוב יותר מהבת שלך?"‬
‫ואמרתי, "אני חייב ללכת", וניתקתי.‬
‫בשאר היום היא ישבה על הספה‬
‫וניסתה להבין, "איך הגירושין יעבדו?"‬
‫עבדתי המון שעות,‬
‫שבעה ימים בשבוע,‬
‫בלי חופשות.‬
‫הנישואין שלי היו בצרות צרורות.‬
‫כשהנשיא מחליט לבשר את החדשות לאומה,‬
‫אני מתקשר אליה ואומר,‬ ‫"תדליקי את הטלוויזיה…‬
‫"ואז תביני."‬
‫והיא אמרה, "תפסתם אותו".‬
‫מבזק חדשות. הנשיא ברק אובמה‬ ‫צפוי למסור הכרזה מפתיעה.‬
‫אנחנו לא יודעים במה מדובר,‬ ‫אבל אנחנו מצפים שזו תהיה הכרזה ענקית,‬
‫כי זה מאוד יוצא דופן.‬
‫אני בבית ואני במיטה עם הבת שלי,‬ ‫ואני קורא לה סיפור לפני השינה.‬
‫אשתי אמילי נכנסת ואומרת,‬ ‫"כל הטלפונים מצלצלים".‬
‫אמרתי, "אני באמצע סיפור".‬ ‫היא אמרה, "לא, כל הטלפונים מצלצלים".‬
‫זה אף פעם לא טוב.‬
‫הבית הלבן התקשר והודיע‬ ‫לכל רשתות החדשות הערב‬
‫שצפויה הצהרה בסביבות…‬
‫אובמה אמר, "אני צריך נאום",‬ ‫ולא כתבתי נאום.‬
‫אז חשבתי, "שיט".‬
‫הסתובבתי ואמרתי, "אני צריך חמש דקות!"‬
‫ואז חשבתי, "שיט. לא מדברים ככה‬ ‫לנשיא ארצות הברית,‬
‫"ובטח ובטח שלא מדברים אליו ככה‬ ‫מול הקבינט הביטחוני שלו."‬
‫אבל הייתי כזה… והוא אמר, "זה בסדר".‬
‫אז דיברנו קצת על מה הוא רוצה להגיד בנאום.‬
‫כתבתי אלפי נאומים בחיי.‬
‫שום דבר לא מתקרב בכלל‬ ‫למה שהרגשתי כשכתבתי את הנאום הזה.‬
‫אני חושב שכשכתבתי את המשפט הראשון,‬
‫הבנתי לפתע את גודל ההזדמנות שנפלה בחלקי.‬
‫כאילו, "אני מספר על זה לעולם."‬
‫זה היה מלחיץ, אבל הייתי רגיל‬ ‫ללחץ של כתיבת נאומים עם אובמה.‬
‫הוא אוהב לערוך עד הסוף.‬ ‫החזקתי את הטיוטה עם ההערות שלו,‬
‫והייתי צריך לרוץ למפעיל הטלפרומפטר‬ ‫כדי להגיע לשם לפני אובמה, שהלך מאחוריי.‬
‫אבל זו הייתה סצנה מוזרה,‬
‫כי כינסנו שם קבוצה קטנה מאוד של עיתונאים,‬
‫והיו שם גם כמה מאיתנו, אבל זה חדר ענק ריק.‬
‫ובטלוויזיה רואים את אובמה צועד‬ ‫במסדרון אדום ארוך לעבר הפודיום.‬
‫והוא מדבר רק לכמה מצלמות, אתם יודעים?‬
‫אין קהל.‬
‫ואנחנו פשוט יושבים שם בחלק האחורי של החדר.‬
‫ערב טוב.‬
‫הלילה אני יכול לבשר‬ ‫לעם האמריקני ולעולם כולו‬
‫כי ארצות הברית הוציאה לפועל מבצע‬ ‫שבמהלכו נהרג אוסאמה בן לאדן,‬
‫מנהיג אל-קאעדה.‬
‫שמעתי את הנשיא אובמה אומר,‬ ‫"אוסאמה בן לאדן".‬
‫הסתכלתי על אוסאמה בן לאדן וחשבתי,‬
‫"איך לעזאזל הגעתי לכאן מביוט, מונטנה?"‬
‫ואז אנחנו חוזרים, והוא מדבר,‬
‫והחבר'ה מסביבי אומרים,‬ ‫"תגיד שאף אחד לא נפגע".‬
‫צוות קטן של אמריקאים הוציא לפועל את המבצע‬ ‫במיומנות ובאומץ יוצא דופן.‬
‫שום אמריקאי לא נפגע.‬
‫הסתכלתי על ברנן בזמן שאובמה דיבר‬ ‫ושאלתי אותו,‬
‫"כמה זמן ניסית לתפוס את בן לאדן?"‬
‫ובלי להסס הוא אמר, "15 שנים". אתם יודעים?‬
‫הוא ידע בדיוק כמה זמן עבר.‬
‫מסודן ועד לאפגניסטן.‬
‫וזו הייתה התחושה הכללית,‬
‫"אלוהים, כל כך הרבה אנשים‬ ‫ניסו לתפוס את האדם הזה."‬
‫לפני כמעט עשר שנים‬
‫יום בהיר בספטמבר הפך ליום שחור‬
‫במתקפה הנוראית ביותר‬ ‫שידע העם האמריקאי בתולדותיו.‬
‫והלילה אנחנו יכולים לומר‬
‫למשפחות שאיבדו את יקיריהן‬ ‫במתקפות הטרור של אל-קאעדה,‬
‫הצדק נעשה.‬
‫הלילה אנחנו מודים‬ ‫לאינספור מומחי המודיעין והלוחמה בטרור‬
‫שעבדו ללא לאות כדי להגיע לתוצאה הזאת.‬
‫העם האמריקאי לא רואה את עבודתם‬ ‫ולא מכיר את שמותיהם,‬
‫אבל הלילה הם מרגישים את הסיפוק בעבודתם…‬
‫ואת התוצאה של מרדפם אחר הצדק.‬
‫תודה.‬
‫ושאלוהים יברך את ארצות הברית של אמריקה.‬
‫אחרי שהוא נשא את הנאום שלו,‬
‫חזרתי למשרד שלי,‬
‫וכשהתחלתי לצאת מהאגף המערבי,‬
‫ראיתי שבחוץ מואר יותר מהרגיל בשעה הזאת.‬
‫וראיתי המוני אנשים מתאספים בפארק לפאייט,‬
‫והם קראו, "ארה"ב, ארה"ב!"‬
‫אנשים היו שותפים לשמחה של מה שקרה,‬
‫ובאותו רגע הבנתי‬
‫שלא רק הבאנו את בן לאדן לצדק.‬
‫במובנים רבים, גם הבאנו צדק‬ ‫לכל הקורבנות שבני משפחותיהם מתו‬
‫במגדלי התאומים ובמקומות אחרים.‬
‫ירדתי למטבח, לקחתי בירה מהמקרר,‬
‫ואז חשבתי, "זה מצדיק יותר מאשר רק בירה".‬
‫אז לקחתי בקבוק ויסקי מהארון‬
‫והתחלתי ללכת למרפסת,‬ ‫ועצרתי ולקחתי סיגר מהקופסה בחדר העבודה,‬
‫כי חשבתי, "זה יהיה לילה טוב".‬
‫תודה, ארה"ב!‬
‫ועכשיו אני מוכן, ואני חושב,‬
‫"אתה עומד לחגוג‬
‫"את העובדה שאדם אחר מת מוות אלים.‬
‫"אנחנו לא מתורבתים יותר מזה?"‬
‫חשבתי על זה עוד שנייה ואז אמרתי,‬ ‫"יודעים מה? שיזדיין.‬
‫"הוא מת כמו שהגיע לו למות."‬
‫הנשיא היה מוטרד מהשאלה‬ ‫מה נעשה עם הגופה של בן לאדן.‬
‫הוחלט שנעביר את הגופה‬ ‫לנושאת מטוסים באוקיינוס ההודי‬
‫ושקבורתו תיערך לפי הלכות האסלאם,‬
‫אבל הוא ייקבר בים‬
‫כדי שמקום קבורתו לא יוכל להפוך לאתר פולחן.‬
‫דבר אחד שלעולם לא אשכח‬ ‫הוא שהצבא הכין אלבום תמונות‬
‫של המסע של גופתו של בן לאדן.‬
‫האלבום התחיל בתמונה שלו מייד אחרי שנורה,‬
‫ואז בג'לאלאבאד,‬
‫ואז עם פנים נקיים.‬
‫התמונה שהותירה בי רושם חזק‬ ‫לא הייתה התמונה של בן לאדן אחרי שנורה,‬
‫אלא התמונה מספינת חיל הים.‬
‫הגופה שלו עטופה בתכריכים,‬
‫מורידים אותה למים,‬
‫והיא פשוט מחליקה מתחת לפני הים.‬
‫אני זוכר שזה השפיע עליי בצורה חזקה.‬
‫אחרי כל האירועים הגלובליים האלה,‬
‫האדם הזה‬
‫נמצא במקום כלשהו באוקיינוס ההודי,‬
‫עטוף בתכריכים לבנים.‬
‫ארצות הברית‬ ‫בהחלט ניצחה בקרב אחרי 11 בספטמבר.‬
‫לא עוד מתקפות על המולדת בקנה מידה גדול.‬
‫תפסנו או הרגנו‬
‫את כל ההנהגה הבכירה של אל-קאעדה‬ ‫שהייתה אחראית לפיגועי 11 בספטמבר.‬
‫אבל אני חושש שבן לאדן ניצח במלחמה.‬
‫אני חושב שבן לאדן החליש את אמריקה.‬
‫טריליוני הדולרים שהוצאנו על סיכול טרור,‬
‫המלחמה הארוכה באפגניסטן.‬
‫המלחמה בעיראק פילגה את העם האמריקאי.‬
‫ההשלכות עדיין מורגשות היום.‬
‫- ארה"ב הורגת את בן לאדן -‬
‫- תפסנו אותו! -‬
‫- אוסאמה בן לאדן נהרג -‬
‫התרשמתי מאוד מכל האנשים‬ ‫שעזרו לנו להגיע לנקודה הזאת.‬
‫אבל…‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני רוצה שמישהו שמגיע לו לסבול‬
‫יסבול באופן שמפחיד אותו יותר מכול.‬
‫רציתי שהוא ימות כאדם זקן, נשכח מלב כולם.‬
‫שהוא ידע שלאף אחד לא אכפת ממנו,‬
‫אף אחד לא חושב עליו,‬ ‫אף אחד לא יודע מי הוא.‬
‫בעיניי זה הדבר הכי גרוע‬ ‫שיכולנו לעשות לו, לכל טרוריסט.‬
‫אני חושבת שאנשים לא מבינים‬
‫שיש לנו הכוח להשמיד את הטרור‬
‫אם לא נושפע ממנו,‬
‫אם לא נפחד ממנו, אם לא נקבל החלטות בגללו.‬
‫זו הדרך הטובה ביותר‬ ‫לנטרל אותו ולהשמיד אותו.‬
‫פשוט לומר, "לכו לעזאזל", אתם יודעים?‬
‫"לא תשנו את מי שאנחנו‬ ‫או את מה שאנחנו עושים."‬
‫אנחנו רואים שחוסר היציבות בעולם‬ ‫מתחיל לבעבע שוב,‬
‫וזה יגרום לטרגדיה,‬
‫יעורר כעס, ישלהב את הרוחות,‬
‫ומישהו אחר יבוא‬
‫וינצל את זה.‬
‫זה לא סוף הסיפור,‬
‫אבל זה סוף הפרק הזה,‬
‫הפרק של בן לאדן.‬