Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Něco vám o Thoko Dumové povím.
Už od mala je velmi ambiciózní.
Neskutečná královna krásy.
Thoko prostě vždycky vyhraje.
Všechno to urve sama.
Absolventka univerzity a lesbická Miss Jihoafrické republiky.
Jedno ale Thoko Dumová neumí.
A to prohrávat.
A problémy má i v lásce.
UMJOLO: TO SE JEN TAK NEVYLÉČÍ
Vítejte v eThekwini, neboli Durbanu.
Tohle město nikdy nespí. A jak tu máme příjemně!
Dnes vás v naší Show Felixe Hlopha vítáme písní od Trompies,
která také uvádí našeho hosta a nadhazuje téma dne.
Tato výjimečná žena si jde za svým.
Naše královna krásy.
Thoko Dumová, nejmilejší Miss Jihoafrické republiky.
Děkuju, Felixi.
Jste první Miss, která se přiznala k homosexualitě.
- To jo. - Prošlapáváte cestu jiným.
Byla jste favoritka.
Všichni jsme mysleli, že máte Miss Universe v kapse.
- Jenže… co se tam stalo? - Felixi, chcete říct, že jste se nedíval?
To není to samé. Díval jsem se, ale prožívala jste to vy.
Takže víte věci, které my ne. Věci ze zákulisí.
Chceme slyšet drby. Co se tam dělo?
Stála jste tam, mysleli jsme, že vyhrajete.
Jenže bum. Druhé místo.
Vítězka Miss Universe je z Keni!
Jak jste se cítila?
Samozřejmě mě to zklamalo.
Takže jinými slovy říkáte,
že jste to měla vyhrát?
Přesně to říkám. Měla jsem to vyhrát já.
- Pokračujte. - Byla jsem prostě lepší.
I když všichni víme, že to dnes nic neznamená.
- Co tím myslíte? - Že jsem odmítla roztáhnout nohy.
To je síla. Takže Miss Keňa se s někým vyspala?
- S porotcem, Felixi. - Cože?
Vystřídali se na ní, tak tu korunku vyhrála. Ukradla mi ji.
S námi to slyšíte jako první!
Nepřepínejte. Ještě to tu nažhavíme. Zůstaňte naladění.
Thoko, nemůžeš lidi takhle obviňovat.
Fakt ne.
Bylo to tak zlé?
- Hrozné. - Miss Thoko. Jak se máte?
- Komentář mým fanouškům? - Ne.
- Prosím. - Bez komentáře.
- Thoko, sluší vám to. - Nasedej.
- Můžu se zeptat? Nabídli sex i vám? - Bez komentáře!
- Co se tam vlastně stalo? - Můžu zavřít?
- Co to do tebe vjelo? - Já vám zavřu.
Miss Jihoafrické republiky se neumí chovat.
Přesně takhle to dopadá,
když jste přehnaně sebevědomí.
Život vás uzemní.
A časová linka nezapomíná. No jo!
Čím se živíš?
- Psaním. - Co píšeš?
Knihy.
Psaní je prý za zenitem.
- Ale… - Proč ne scénáře?
Na pochopení filmu stačí dvě hodiny,
ale u knih to trvá celé týdny.
Na youtube mám online kurz. 13 hodin pětitýdenního masterclass.
Díky němu napíšeš naprostý trhák.
Klidně ti povím víc.
Ale teď…
si odskočím.
Ten kurz je boží.
Tak to ne, mami.
Nejsem jako ta ze Slečny Drsňák, ale on? Proč? Je to trapák.
Takové věci vůbec neříkej.
Nepustil mě ke slovu.
A slyšel tě vůbec?
Ty pořád tak šeptáš.
- Vždycky všechno zahuhňáš. - Mami!
Jen chci pomoct.
Já hlavně nechápu,
že tě to vůbec napadlo.
„Ten by se k mé dceři hodil“. V čem?
Randilas už?
Víš, jaké to je? Kdo se ti líbí?
Jak to mám vědět já?
Mami, on můj typ není.
Dítě moje.
Nechci, abys umřela sama.
O mě bát nemusíš.
Jak jsi daleko s knihou?
Kristova noho.
Nějak mi to nejde.
Ne že bych…
Většinou mi slova naskakují sama,
nepřemýšlím nad nimi, ale teď mám nějaký blok.
A není to proto, že píšeš o tom, co neznáš?
Ještě nikdy jsi nebyla zamilovaná. Ale píšeš o tom.
Jsem spisovatelka. O tom to je.
Nemusím to zažít, abych o tom mohla psát.
- Jasona potřebuješ. - Co?
Prý má youtube kanál, kde učí…
Tak to v žádném případě.
Vítejte v nejteplejším městě světa. V Durbanu.
Před zprávami o čtvrté nás čeká ještě jedna oduševnělá píseň.
Ty vole. Už jdu!
Jsi v pohodě?
To se nedělá. Sebrat ti výhru, sebrat ti domov.
Bože. Kdo to kdy viděl?
Prý jsem…
porušila pravidla Asociace soutěží krásy.
- Co mám dělat? - Uvidíme.
To nic. Spolu to zvládneme.
Jo, jasně.
Díky, žes mi nechala ložnici.
A je to tady.
Hele. Neřeš to. Buď tu jako doma.
- Díky. - Jasně.
Miss JAR byl odebrán titul…
- Co zase? - Počkej.
…o Miss Keni.
Měla jsem to vyhrát já.
Vystřídali se na ní, tak tu korunku vyhrála. Ukradla mi ji.
Jak dlouho mi to budou předhazovat?
To přejde, jasný? To přejde.
- Buhle. - Neřeš to.
Jak jsem řekl,
jsem obyčejný kluk a mám rád obyčejné věci.
Chápu. Jasně, Lucky.
Takže
co se ti na mně zalíbilo?
Na tobě?
Co se mi zalíbilo?
Když se směješ, mám pocit, že na ničem jiném nezáleží.
Díky.
Takže
kdys měl poslední vztah?
Vztah?
Ve vztahu pořád jsem.
Ne. Tím se ale netrap.
Partnerka to ví a nevadí jí to.
Užijme si, že jsme spolu,
pak si půjdeme po svém.
- Díky, Lucky, ale tohle asi… - Počkej, Nano.
Hele, já vím, že je to velké sousto.
Ale vím, že nám to bude klapat.
- Nemyslíš? - Ne, Lucky.
- Dík, že sis udělal čas. - Nano, ještě jsme ani nejedli.
V pohodě?
- Chce to výhru. - Zařídíme.
Musíme to nějak udělat.
Tebe už něco napadlo?
- Reality show. - Bože.
Hele. V reality show příběh ovládáme my.
- Aha. - Chápeš?
Dostat se tam bude těžké.
Vzdáváš to se mnou?
Nakupovat ti na reality show jakožto Miss JAR je jedna věc.
To už ale neplatí. Čím se prodáš?
- Jsi moje manažerka, Buhle! - To sice jo, ale zázraky neumím.
Fajn, takže jsi mě už odepsala taky.
Ne, jen říkám, že to nějak vymyslíme.
Tak fajn.
- Kam jedeme? - Uvidíš.
BLACK BOOKS JIŽ OD 2020
ALE PRO LÁSKU LIANA NDLOVUOVÁ
Díky.
Tím „uvidíme“ jsi myslela knihkupectví?
Prý tu má autogramiádu tvá oblíbená spisovatelka.
- Nekecej! - Jo.
Liana se na veřejnosti neukazuje.
Pro tebe cokoli.
Hele.
NEOHLÍŽEJ SE
Má oblíbená.
- Lethu! - Ahoj!
- Máš se? - Jasně.
Něco ti řeknu. Zahrál jsem jim a bylo to bezva.
Už se těší na příchod skvělé Liany Ndlovuové.
Jestli tam půjdu, omdlím.
Chtějí vidět Lianu Ndlovuovou. Sebevědomou, sexy oceňovanou spisovatelku.
Co ale až uvidí mě? Trapnou upocenou trosku?
- Lidi Lianu žerou. Žerou tebe. - Žerou moje knihy!
Bez propisky v ruce jsem jen Nana.
- Promiň, Zweli. - To nic.
- Promiň. - Nic se neděje.
Hlavně klid, to zvládneš.
Potřebuju pomoct.
Dámy a pánové. Prosím o pozornost. Díky.
Mám špatné zprávy.
Lianě Ndlovuové se udělalo zle.
Takže nemůže přijít.
I když si to moc přeje.
To bohužel znamená, že musíme autogramiádu zrušit.
Promiňte. Ale klidně zůstaňte a prolistujte knihy.
Dostanete kávu zdarma.
Pane, slečno, prosím…
Jděte si pro kafe.
Čekala jsem to. Liana je pravá umělkyně, kvůli slávě to nedělá.
Kdo se neukáže na vlastní autogramiádě?
- Jdeme. - Odskočím si.
Jdu na záchod, jo?
Ahoj.
Čau.
V pohodě?
Ne.
Protože nepřišla Liana?
Vlastně jo, proto.
A co ty?
Ani ne.
- Nepřišlas sem kvůli ní? - Přišla.
Ale upřímně je to borka, že se neukázala.
Borka?
Vždyť všechny zklamala, ne?
Lidi sem jeli zdaleka a ona ani neměla tu slušnost se ukázat.
Hele, mně osobně stačí, že pořád píše bezva knížky.
A se slávou to není jen tak.
Takže se nedivím.
Nebuď na ni tvrdá.
Jo?
Měj se.
Hele.
Díky.
Že ses zeptala.
A já za pokec.
Ahoj.
- Ahoj. Pardon. - Moment.
- Osvítilo mě. - Aha.
Když nemůžu do reality show, napíšu knihu.
Ty jo. Umíš vůbec psát?
Buhle, ty myslíš, že si lidi píšou biografie sami?
Chceš, ať to někdo napíše za tebe?
Liana Ndlovuová.
Cože?
Nikdo neví, kdo to je. Jak ji najdeš?
Ale ty jsi moje manažerka. Nějak to zařídíš.
Asi chci probrat svoji smlouvu.
Zweli! Odkud vzala Miss Jihoafrické republiky můj e-mail?
Cože?
Ona má tvůj e-mail?
To je pecka. Ne?
Kdybys věděla, co jsem musela udělat.
- Určitě ses zeptala toho knihkupce, ne? - Jo, to teda zeptala.
Mám za ni napsat její biografii. Prý je velká fanynka Liany Ndlovuové.
To je bezva příležitost, ne? Zní to skvěle. Cos jí řekla?
Odmítla mě.
- Ty jo. - Viděls mě psát biografie?
Nemáš o čem psát. O čem píšeš? O ničem.
Na tom příběhu děláš měsíce. Ty prachy potřebuješ.
Fajn, hele. Příběh Thoko Dumové se napíše sám.
Určitě to bude bestseller.
Thoko je Miss JAR. Pak šla do Miss Universe, což nevyhrála.
A pak jí tu korunku vzali. Je to hotová tragédie.
- Cože? - Ty to nevíš?
- Ne, slyším o tom poprvé. - Hele, Nano.
Tohle je skvělá příležitost. Třeba to bude super.
Fajn. Co když ale vyzvoní, že jsem Liana?
Smlouva o mlčenlivosti, ne? Podepíše ji a nic neřekne. Vyřešeno.
Prosím tě.
Souhlasila! Buhle!
- Napíše to! - Thoko, neřvi.
Pardon. Nebudu se koukat.
Tak jo. Co si obleču?
Asi to chce sako a tenisky. Ať vidí, že to myslím vážně, ale ne moc.
Nebo šaty. Květinové. Volné.
Liana Ndlovuová, Buhle!
Zweli, ty mě vždycky dotlačíš dělat věci, které dělat nechci.
Kdo ti dovolil dát jí můj e-mail?
Máte už dopito?
- Ano. - Bezva.
Prostě se s ní setkej a vyslechni si ji. Co by se tak mohlo pokazit?
- Co když ji zklame, že jsem Liana? - Prosím? Vždyť jsi skvělá.
Jsi úžasný člověk. Magnifique.
Jo, to říkáš, protože jsme kámoši.
Takže to říkat musíš.
To není pravda. Ne…
- Zdravím! - Dobrej.
Zdravíčko.
Ahoj!
- Zase se potkáváme. - Jo.
- Nebavily jsme se spolu dlouho. - Vzpomínám si.
Co ty tady?
Jakože ne „co tady děláš“.
Jasně že si můžeš skočit do knihkupectví.
- Jasně. - Nevadí.
Já jsem Thoko Dumová.
Tak co bude, holka?
- Ahoj. - Čau. Ahoj.
- Přišlas za Lianou? - Jo. A mám trému.
- Kde je? - Ne.
Já jsem Nana.
Liana Ndlovuová…
Jsem její asistentka. Dneska to nestíhala.
- Bohužel. - To nevadí.
Mohlo mě napadnout, že nepřijde.
Jsem blbá. Proto tu jsi ty. A bylas tu i předtím.
A já tu melu kraviny. To ta nervozita.
To nevadí. Jen musela odjet do zahraničí.
Jo. Naléhavě musela do jiné země.
Jo. Takže tu jsem místo ní.
- Jo. - Jasně.
Neposadíme se?
- Jasně. - Dobře.
Mockrát děkuju.
Nechceš kafe?
- Dám si ho moc ráda. - Dobře.
Nech to na mně. Dostaneš heřmánek na nervy.
Přines jí dortík. To bude v cajku.
To zvládneš. Jsi borka.
Počkej, podrbáme.
Takže se s Lianou vídáte každý den?
Jaká je? Určitě je úžasná.
Moc se nepotkáváme. Má čas jenom na psaní.
Nemáš její fotku? Smlouva je podepsaná, nic neřeknu.
- Ne, nerada se fotí. - Jo, no jasně.
Nano, promiň. Já ji totiž fakt žeru.
To nevadí.
Zpátky do práce?
Jak už jsem říkala, moc bych chtěla,
aby nezněla jako já. Protože ona píše fakt dokonale.
Nano?
- Zapisuješ si to? - Samozřejmě.
A já…
Vím, co se mi líbí.
- A funguje to. - Máš…
- Kde? - Ukaž.
Díky za důvěru.
Děkuju, že se svěřuješ.
A díky, že ses mi otevřela.
Jsi úžasná.
- Jen ti chci říct, že odcházím. - Dobře.
- Určitě to klapne? - Co přesně?
Trávíš s ní spoustu času.
- Kriste. - A na mě kašleš.
- Přeháníš. Abys věděla… - No?
Svůj příběh jí vyprávím od A do Z. Takže s ní trávit čas budu. Pokud nevadí.
Jo, jasně. A proto ten make-up.
- Neřeš to. - Takže jsi…
Namalovaná.
Kočka. Ale sluší ti to. Víš?
Tak utíkej.
Občas sním o životě
mimo reflektory.
- Nelíbí se ti, kam jsi to dotáhla? - To ne. Svoji práci miluju.
Miluju to. I svůj život.
Občas se ale bojím, že nejsem sama sebou.
Aby lidi nepoznali mé pravé já.
Takže je fajn mít někoho, s kým o tom můžu mluvit.
Děkuju.
Thoko, já…
Copak?
Ty vole.
Sedíme tu už pět hodin.
Pět hodin?
Vůbec mi to nepřišlo.
- Asi… - Dámy, nabídnu ještě něco?
Dnes už padla. Dáme si něco ostřejšího?
Zvu tě, Nano.
Tak jo.
Ano.
- Přinesete mi bílé? - I mně.
- Díky. - Díky.
Moc ti to sluší.
Nech toho.
Tobě taky.
Dámy a pánové, prosím o pozornost. Dnes pořádáme karaoke pro páry.
Připraveni?
Řekněte čísla.
Vyberu jeden stůl a ten nám přijde zazpívat.
- Ale ne. - Nechte to tu.
- Zazpívá stůl… - Já zpívat neumím.
- …číslo… - Zanesu Lianě poznámky.
- Nebuď suchar. - Číslo tři!
Zatleskejte jim prosím!
- Pojď. - Nestyďte se.
Díky.
Tuhle miluju.
Pro sebe jako stvoření.
Nás od sebe neodlepíš.
No jo!
Pro sebe jako stvořený.
Jsem k ní jako připoutaný.
Netoužím už po jiný.
Když jsi mi po telefonu vyznala lásku,
myslelas to vážně?
Chci to vykřičet z vrcholu všech vrcholů,
říct ti, že tě miluju stejně jako na začátku.
Nenacházím slova, která by to vyjádřila.
Nádherná láska!
2. KAPITOLA TĚŽKOSTI JSOU I SE STEJNÝM POHLAVÍM
Ahoj!
- Thoko Dumová? - Ano.
Jste to vy?
- Podepište se, prosím. - Samozřejmě.
Nepíše, skočím pro jinou.
- Jasně. - Hned jsem zpět.
Ty kráso, lidičky.
Jeden zpěvák kdysi řekl: „Na poupatech lásky je něco úžasného.
Kvetou, ještě než jsou rozkvetlé.“ Ten sladký příslib prostě poznáte.
Něco tu kypí. Něco se tu děje. Já vám nevím. Vnímáte to taky?
Ne. Něco se tu určitě děje. Víc ale neřeknu.
Děkuju.
- Díky. - Mějte se.
- I vy. - Nashle.
- Díky. - Nashle.
Ahojky.
Co to máš?
- Vyhrála jsem v karaoke. - Ty?
- Jo. - Kecáš.
Pro sebe jako stvořený.
Pecka.
Takhle šťastnou jsem tě neviděla dlouho.
Buhle, začíná to být lepší a lepší.
Takže dneska na tu akci půjdeme.
- Ta je dneska? - Jo.
No já nevím.
Na veřejnosti ses neukázala od… však víš.
Máš šanci se zas nevtíravě dostat do povědomí.
Víš, ne? Soukromá párty, samé hvězdy.
- Prosím tě, Thoko. - No jo.
- Ale dnes mám další schůzku. - Ach jo.
Tak ať jde taky.
Jinak se tam neukážeš.
Víš co, Buhle? Radši se najez.
Ne, párty nejsou nic pro mě.
Ale ne pracovně. Jen tak.
Taky bys mohla odpovědět na pár otázek.
- Já nevím. - Prosím, Nano.
Slibuju, že si to hrozně moc užiješ. Prosím.
- Prosím. - Fajn.
Moc se těším. Tak trochu.
Ty vole, tolik slavných osobností.
To jsi přece taky. Za chvilku přijdu.
- Ahoj, zlato. - Čau.
- Máš se? - Dobře.
Ty vado! To je ona!
Ahoj.
- To je boží. - Jo. Hádej, kdo je středem pozornosti.
Jsou to omezenci. Nevšímej si jich.
- Já jdu pryč. Tohle nezvládnu. - Hele.
Jednou budeš muset zase začít žít. Ty přece nejsi samotářka.
- Pojď si pro něco k pití. Jo? - Jdi sama. Potřebuju čerstvý vzduch.
- Jo. - Jasně.
Ahoj, kočko.
- Nana. - Neslyšel jsem.
Nejsem kočka, ale Nana.
- Klídek. Jen tě zdravím. - Nano.
Konečně.
Takže to ty jsi ta záhadná holka, co mi ukradla kámošku.
Nikoho jsem neukradla.
Dělám si srandu. Těší mě.
Mě taky. Hodně jsem toho o tobě slyšela.
- Jen to dobré, doufám. - Buhle, to se nedozvíš.
Tak si to pak asi přečtu.
Můžu si tě na chvilku ukrást? Představím tě.
- Nevadí, že ne? - V pohodě.
- Hned přijdu. - Jo.
Hele, Nano.
Co jsem udělal?
Nana, a ne kočka, ne?
Ahoj.
Já jsem Mandla.
- Ahoj. - Bavíš se?
No…
lékořice je fajn.
Víš, že v tom je tráva, že jo?
Koliks jich měla?
Netuším.
Asi už je nejez.
Ty vole.
Drogy mám poprvé.
Klídek.
Přijde mi neskutečné,
že jsem u Sindi Sodiové doma.
- To je milé. Děkuju. - Buhle mi to zatajila.
Překvapení!
- Jo. - Skočím pro pití.
- Jo, díky. - Další, prosím. Děkuji.
Za chvilku vystoupí Zawadi Yamunguová.
- Boží! - Jdeme.
No jasně. Jo.
Nemůžu uvěřit, kde jsem. Jsem tvoje velká fanynka.
Tak to nápodobně.
- Kecáš, Sindi. - Co je?
- Nemusíš to oplácet. - Fakt. Taky jsem nervózní.
Sedím vedle Miss JAR.
- Bývalé. - Pro mě budeš Miss JAR vždycky.
Máš nádherný úsměv.
Sondiová.
- Co je? - Ty se mnou flirtuješ?
A jde mi to?
- Zkontroluj si kámošku. Hned. - Proč?
- Pojď. - Bože.
Thoko je nádherná!
Její oči jsou nádherné
a její nohy
jsou nádherné.
Nano.
- Tak jo. Slez dolů. - Thoko! Ahoj.
Vážení,
jsem zamilovaná do Thoko Dumové.
Už od chvíle, co jsem ji viděla poprvé.
Řekneš jí to osobně, holka.
Tak jo. Víš co, Buhle?
Máma říkává, že abys milovala, musíš být statečná.
- Tečka. - Jo.
Boty.
Show skončila.
Pařte dál, lidi.
Nano.
- Žije, lidi. - Díkybohu.
V pohodě?
Něco tu na to mám. Hned přijdu.
Chudáčku.
- Co se dělo? - Ani se neptej.
Bože.
- Thoko, promiň. - Neomlouvej se.
Nevěděla jsem, že je v tom tráva. Fakt se stydím.
- To se stává i nejlepším z nás. - Ví, o čem mluví.
Tohle ti nesu na kocovinu a stud.
Děkuju.
- Omlouvám se… - Neomlouvej se. Rozproudilas to tu.
Dokud někdo netančí na stole a nevyznává nehynoucí lásku, je to párty o ničem.
Tak jo.
Už to bude!
To ti udělá dobře.
- Tak jo. - Holky.
Díky, ale už budu muset jít.
Pak mi dej vědět, žes dorazila v pořádku.
Jasně.
Nano.
To včera…
Myslelas to vážně?
Co přesně?
To, že…
mě miluješ.
Bože, to ne. Já…
- Neřeš to. - To ty drogy.
- Jo. - Nechtěla jsem…
Ne, Nano.
Neměla jsem se ptát.
Už musím.
Co je? Co tak koukáte?
Mám otázku.
Můj dnešní host mi to odřekl.
A za dvě hodiny natáčíme.
To zní skvěle. S kým jiným se poprvé ukázat v telce než s ní?
Přesně.
Buhle, ještě ne.
Budu ti zavázaná. Prosím.
- Pomoz jí. - Prosím.
Kdo nechá trávu na stole, aby si ji mohl kdokoli vzít?
A nic k tomu nenapíšou. „Bacha, s trávou!“
To už se k tomu musí něco psát? Otázka spíš zní,
kdo ty lékořice s trávou jedl?
Kdo nejí lékořici, má problém. A tím myslím tebe.
Co ty ještě neprovedeš.
No, aspoň ale…
jsi jí řekla, co cítíš.
Bylas upřímná.
Jak to dopadlo?
- Co? - Řekla jsem, že to nebylo myšleno vážně.
- Proč? Říkalas, že ji máš ráda. - Jo, ale ztrapnila jsem ji.
Navíc mi ty city stejně neopětuje.
- A to víš jak? - Vyznám se v lidech.
- Krom toho je Miss Jihoafrické republiky. - Bývalá Miss.
Nemůže zjistit, že jsem Liana,
že jsem ještě v životě nerandila, nechodím na párty a nikdy se nelíbala.
- Nehodíme se k sobě. - Hele.
Jsem na tebe hrozně pyšný.
Jasný?
Pokud tě odmítne, její smůla.
Asi jo.
Ty ses fakt ještě nelíbala?
Dáš mi prosím kafe? Silné?
Chceš ho s lékořicí?
Jak vidíš,
mašlovačku nepoužívám.
Mám ráda ruční práci.
Ráda se toho jídla dotýkám.
Přijde mi,
že mašlovačky
jsou takové neosobní.
- Aha. - Jo. Proto ruční práce.
- Zkusíš to? - Jo.
- Zkusím. - Jasně.
- Dobře. - Veď mě.
Ne.
Ne tak drsně.
Musíš na to jemně.
- Dobře. - Jemně.
A dát si na čas.
Namasíruju i stehýnko?
Strč tam prsty a masíruj.
- Dobře. - Ano.
Vmasíruj to tam. Ano.
- Mňamka. - Děkuju.
Asi si chci trochu odnést domů.
- Zabalím ti to. - Díky.
Řekni nám, Miss Jihoafrické republiky.
- Co se na Miss Universe stalo? - Já věděla, že to vytáhneš.
Ne, mě to vážně zajímá. A zajímá to i lidi.
Stojíš si za svými slovy?
Svěř se.
Fajn, hele.
Tehdy se tam toho stalo hodně.
A dneska nemáme čas to všechno řešit.
Ale brzo mi vyjde knížka.
Mezitím k tomu mám jedno.
Omlouvám se celé Jihoafrické republice za to, jak jsem se chovala.
Omlouvám se Miss Keňa a všem, kdo ke mně vzhlíží.
Vím, že jsem se chovala hrozně.
Takže se ti líbí?
Nech toho.
Já jen, že není tvůj typ.
Je sice úzkostlivá, ale je v pohodě.
Cítím se s ní dobře a sama sebou.
Záře reflektorů ji nezajímají.
Místo paření si čte.
- Co by z rande se mnou měla? - Cože? Lepší partii si nenajde.
A Sindi na to má čuch.
Překvapilo mě, že mě na to rande pozvala.
- Je fajn. - Jo.
- A rozumíte si. - Jo, uvidíme.
Neboj, Thoko! Sklouzni se!
- Víš, že se ten díl lidem líbil? - Ale prosím tě.
- Ty zajímá jenom drama. - Fakt. Jsi jejich miláček.
Kecáš. To ti nevěřím.
- Nevěříš? - Ne.
Přečti si komentáře.
- Přečti si je. - No dobře.
Schválně, co píšou.
„Říkejte si o ní, co chcete, ale je tou nejhezčí Miss.“
Vidíš? A tys mi nevěřila.
Ukaž.
„Hezky se na ni kouká, ale v kuchyni bych jí nedal pokoj.“
Aha. No nevím.
Ten díl trhá rekordy ve sledovanosti.
- Fakt? - Jo. Lidi tě mají rádi.
To je boží.
Ráda bych tě víc poznala.
- Nemažeš se s tím. - Není to to nejlepší, co můžeš udělat?
To jo. Jenomže
jak víš, že s někým nerandím?
A randíš?
Ne.
- Takže to můžu dát na net? - Klidně.
MOŘSKÝ SVĚT USHAKA
Kuchařce Sindi to s Miss JAR moc sluší.
- To je sranda! - Ahoj.
Já ti říkala, že mi máš věřit.
Hele, Nano.
Nic si z toho nevyvozuj.
Novinářům jde hlavně o zisk.
Zweli, už běž na tu zkoušku s kapelou.
Jak chceš.
Nejvíc mě asi ovlivnila máma.
Moji nadšenou povahu, styl. To mám po ní.
No jo.
Ještě jsi nic neřekla o žádné lásce.
Do té knížky.
No,
už dlouho jsem nezadaná.
Soustředila jsem se na soutěže a tak.
Takže teď zrovna nikoho nemáš?
Vlastně ani ne.
Ani Sindi?
Se Sindi
se jenom poznáváme.
A lidi to kdoví proč zajímá.
Plus nám to dělá dobré jméno.
Navíc je milá.
Teď mi došlo, že jdu o víkendu na jednu akci.
Nechceš jít taky?
Jo, nevadí.
- Jestli nemůžeš, chápu. - Dobře.
Přijdu tam.
Na to si ťukneme.
OCENĚNÍ ZA CELOŽIVOTNÍ DÍLO
Vím, že jsem řekla, že to bylo kvůli té trávě,
ale mám tě ráda. Miluju tě.
Nano Liano Ndlovuová!
Jsi borka! Vyhrálas spoustu cen. Vyhraj i ji.
Určitě je do tebe blázen. Proč by tě jinak zvala?
Děkuju.
Ahoj.
- Ahoj. Jsem venku. - Kde?
U koberce. Kde jsi ty?
No ty vado.
Thoko, mě z tebe picne!
Nano, nepoznávám tě.
Sluší ti to.
- Jsi krásná. - Udělej otočku, ať si tě prohlédnu.
Jednou se otoč.
No ty vado!
- Teď se stydím. - Thoko.
- Hledala jsem tě. - Šla jsem pro Nanu.
Nano, tohle je Sindi. Sindi, Nana. Sindi je slavná kuchařka.
A Nana je asistentka skvělé Liany Ndlovuové.
- Vzpomínám si. Zanechala dojem. - Ještě jednou se omlouvám.
Nemusíš se omlouvat.
- Thoko, po tom koberci musíme spolu. - Jasně.
Podrž nám tohle.
- Na pět minut. - Jo.
Tak pojď.
- Republiku zajímá, jestli jste spolu. - Jo, jsme.
Sindi, nevím, proč jsi lhala, když spolu nechodíme.
Že ne? Přece spolu trávíme čas, ne?
- Já myslela, že se máme rády. - Pár rande už znamená vztah?
- Tak jo. Fajn. - Ty vole.
Jasně. Tak jsem se asi unáhlila a řekla, že spolu randíme.
- Byla by to taková hrůza? - Nejdřív mě musíš někam pozvat.
A ne hned vykřikovat, že jsme spolu.
- Ty vole. - Holky!
Proč tu křičíte?
Thoko.
Chopila jsem se příležitosti. Ta naše pusa na sociálních sítích kraluje.
Jak to, že nechápeš, že to je pro nás dobrá věc?
- Co ti tak vadí? - Přesně tohle.
Zveřejním prohlášení, že jsi lhářka.
- To nemůžeš. - Tohle není tvoje starost.
Thoko, poslouchej mě.
Elite Properties s vámi chtějí dohodu.
Plně vybavený penthouse.
Finanční partnerství, dvě auta, dvakrát ročně dovolená.
Chtějí ukázat, že na nemovitost mají i mladí.
Podmínkou ale je, že budete oficiálně spolu.
OFICIÁLNĚ
- Paráda. - Já vím.
Thoko, za ty peníze vydáš knížku.
Promyslete to.
Nano, tady Zweli. Otevři, prosím.
Nano?
Prosím, otevři.
Nano.
Prosím. Otevři, probereme to.
Řekni mi, co se děje.
3. KAPITOLA LÁSKA HORY PŘENÁŠÍ!
Tak jo, užijte si to tu.
Ty kráso! To je pecka.
Moment.
Jo.
Tak jo.
Nenechte se těmi dlouhými odstavci zmást.
Čím delší příspěvek, tím horší vztah.
Víte, jak všichni postují „spousta lásky“? Tak to jsou jenom řeči.
Svět je pes a randění je vážná věc.
Volané číslo není dostupné. Zanechte prosím zprávu.
Ahoj.
Nevím, co jsem provedla.
Chybíš mi.
Ozvi se, prosím.
Ahoj, Thoko. Snad se máš hezky.
Ty materiály jsem už předala Lianě.
Kdyžtak se ti ozve sama.
Já mám hotovo.
Až to napíše, dostaneš kopii. S pozdravem, Nana.
Došlo mi, že bude nejlepší se jí vyhýbat.
A ta knížka?
Už dlouho mám všechno, co potřebuju.
Mě hlavně bavila její společnost.
V pohodě?
Jo.
Brečela jsem.
Oplakala to.
Už je to za mnou.
To je milé.
Jdi po nápovědách,
a setkáš se se mnou.
Prosím. Hezky se obleč.
Když vyřešíš hádanku, čeká tě kočár.
Ahoj, jak je?
Má to dvě nohy a dvě kola.
Běhá to a poskakuje.
Skvělý způsob dopravy v parnu.
Dobrý den.
Sindi.
- Co tě to napadlo? - Sluší ti to.
Ne, to není odpověď.
Co to děláš?
Thoko,
šla jsem na to špatně.
Tolik jsem se soustředila na to,
co si o nás myslí lidi
a jak náš vztah vypadá, že jsem nebrala v potaz, co cítíš.
A to si nezasloužíš.
Nikoho tak úžasného, jako jsi ty, neznám.
Máš to nejnádhernější srdce.
Dej mi prosím ještě šanci
se polepšit.
Žádné kamery
nebo sociální sítě. Jen my.
Ne naše jména. Ale to, jaké spolu jsme.
A jak se k sobě chováme.
Prosím, slibuju, že se budu snažit být ti dobrou partnerkou.
Tak jo, zkusíme to.
- Fakt? - Jo.
Ano?
- A co je tohle? - Nevím.
Přišlo mi to romantické.
Uvidíme, až tam vlezeme.
Nespadni. Tak jo.
Ano.
To už stačí, holka.
- Já pracuju. - Nepracuješ. Schováváš se před světem.
- Musíš taky vyjít mezi lidi. - Ne, to nemůžu.
Tam je jenom chaos.
Za to můžu já.
Moc jsem tě chránila. Bála jsem se, že o tebe přijdu.
To jsem neměla.
Nedovol, aby tě má chyba ovlivnila.
Víš,
přemýšlela jsem nad tím,
že život má hlavní postavy.
Jakože
nádherné lidi, co srší vtipem, jsou sexy
a umí si najít lásku.
A stanou se Miss Jihoafrické republiky.
A pak randí s jinými Miss JAR.
A pak tu jsme my.
Komparzisté.
Zapomenutelné tváře.
Nic ve zlém.
Já myslel, že se dobře bavíme. To není to, o čem mluvíš?
Jo, taky sis myslel, že kryptoměna není podvod.
Tvůj úsudek není nejlepší.
Omlouvám se.
Hele, kryptoměna je super. Fakt.
Půjdu si odskočit.
- Nikam nechoď. - To už ti neudělám.
Zůstaň.
MOC MI CHYBÍ, ZWELI
NEOHLÍŽEJ SE
Už jdu.
- Jak se máte? - Fajn, a vy?
- Dobře. - Taky.
Mám tu zásilku pro slečnu Dumovou.
- To jsem já. - Vy?
- To je pro vás. Mějte se. - Jasně.
- I vy. Nashle. - Díky.
Tak jo.
KORUNKY A SNY
Ty kráso.
Prosím.
- Díky, Zwe. - Dobrou chuť.
Konec jedné kapitoly.
- To máš naprostou pravdu. - Jo.
Vím, že to pořád bolí.
Hele.
Příště možná napíšu trilogii o zlomeném srdci.
Jasně.
Díky, Zwe.
Ahoj.
V pohodě?
- Jo. - Jo?
Dočetla jsem ten rukopis.
- Je skvělý. - Jo?
- Přečti si ho. - Dobře.
Prosím?
Ano.
Přečtu.
Jasně, můžete. Mám čas.
Nejsem tu.
Nejsem tady.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Jak se máte? - Dobře. Vy?
Jde to.
Je tu Nana?
Tak jo.
Můžu poprosit cappuccino?
- Jo. - Hned to bude.
Posaďte se, prosím.
Volané číslo není dostupné. Nechte prosím vzkaz.
- Jedno cappuccino. - Děkuju.
Dáte si ještě něco?
Ne.
- Nevíte, kdy Nana přijde? - Ne.
Dobře.
Tak tady jsi.
Nano.
Co se děje?
- Co by se dělo? - Vypařila ses.
Volala jsem ti, psala a ty nic.
Já mám hotovo.
Nano,
zníš, jako by to bylo jen o práci.
To nebylo jen o práci?
Myslela…
- Tak vidíš. - Počkej.
Udělala jsem něco?
Co tu vlastně chceš, Thoko?
- Chtěla jsem oslavit ten rukopis. - Proč? Neoslavíš to s přítelkyní?
- Nano, já… - Ne, Thoko.
Vím, kým v tomhle příběhu jsem.
Tou, co zůstane sama,
zatímco slečna královna krásy dostane, co chce.
Nano.
Pozvalas mě na rande
a pak jsi ze mě udělala podržtašku.
Zeptala jsem se tě, jestli někoho máš. Lhala jsi mi.
- Ponížilas mě. - Já to nevěděla.
Milovala jsem tě.
- Vědělas to. - Řeklas, že mě nemiluješ.
Bylo mi trapně. Byla jsem sjetá.
Takhle jsem se ti vyznat nechtěla.
Snažila jsem se ti říct pravdu.
A chtěla jsem ti říct, že…
že ses nesetkala s Lianou, protože…
Liana jsem já.
Byla jsem ochotná se ti svěřit.
Počkej, Liana jsi ty?
Bylo mi hrozně, že jsem lhala.
Ale očividně jsem nelhala jediná.
Nano.
Rukopis už máš.
Takže…
to tak nechme.
- Tak, celý talíř. - Jo.
- Z tohohle úhlu… - Chci ty barvy…
Tohle asi…
Thoko! Hej! Tady jsme.
Už jde.
Co je?
- Mám to říct? - Jo.
Za tohle mě budeš milovat.
Obě se objevíte ve vlastní reality show.
Pecka, co?
- V naší vlastní! Není to boží? - Je to tam!
Já myslela, že tě to potěší.
Buhle,
děkuju, žes to umožnila. Ale končím.
- Co? - Thoko.
Mluvím o vztahu.
Nevím, jestli jsi vůbec něco cítila nebo jestli ti šlo o jméno, ale končím.
- Thoko, prosím… - Už nechci nic předstírat.
- Ta reality show byla tvůj nápad. - Ano, ale takhle jsem to nechtěla.
Láska nemůže být jen na oko.
Ty vole.
Sakra.
Do háje.
No…
- A jsme zpátky. - Jo.
Moc díky, Buhle.
Od čeho jsou kámošky?
Navíc bych vypadala jako špatná manažerka, kdybys byla bez domova.
To by teda nešlo.
Vím, co všechno jsi pro tu reality show musela udělat.
- Omlouvám se. - Víš, co je pro tebe dobré.
Beru to. A za tu knížku jsi utratila spoustu peněz.
- Musíš začít vydělávat. - Já vím.
- Co budeme dělat? - Máma se ptala,
jestli nechceš uvádět Sizweovu svatbu.
Reality show to není, ale budou tam novináři. Bude to fajn reklama.
Můžeme toho využít. To zvládneš.
Jak znám tvoji mámu, budu muset mít korunku.
No jasně. Na sto péro.
- Hele, Thoko. - Jo?
- Dobře to dopadne. - Díky.
- Nějak to vymyslíme. - Díky.
Nádherná láska!
Jsem zamilovaná do Thoko Dumové.
Díky, že ses zeptala.
A já za pokec.
Nádherná láska!
Nádherná láska.
Vyskytl se takový menší problém.
Jeden z členů kapely má zpoždění. Ale můžeme ho rychle nahradit.
- Je na cestě. - Čekám důležité lidi.
- Jo. - Takže mě neztrapněte.
Nebojte se.
Tak co, svědkyně?
- Čau. - Dobrý?
Jo, v klidu. Prstýnky mám.
- A… - Dobře.
Podívám se po bráchovi.
- Jo. Děkuju. - Dobrá práce.
Tak jo.
- Thoko. - Ahoj, Lethu.
- Jak se máš? - Dobře, a ty?
Moc ráda tě vidím.
- Tady máš program. - Jasně.
- Řekneme si, až tě budeme potřebovat. - Dobře. Počkám v autě.
- Jo. - To je jmen.
- To zvládneš. - No jo.
- Děkuju. - Není zač.
Tak jo.
Nano?
Ahoj.
Čau.
Nevěděla jsem, že znáš Jamovy.
Já je neznám, dělala jsem Zwelovi řidiče.
Ráda tě vidím.
Už musím jet.
Nic se nezměnilo, Nano.
Pořád tě mám plnou hlavu.
Omlouvám se za svoje chování.
Se Sindi jsem nic neměla,
když jsem se vídala s tebou.
- Do toho mi nic není. - To kvůli publicitě.
Dělalo nám to dobré jméno, ale to už neplatí.
Rozešly jsme se.
Proč to říkáš?
Co?
Zkusme to spolu.
My dvě? Ne.
Thoko, ne.
Takže místo Sindi chceš zneužít mě?
- Nano, ne. - Ne.
Sama sis vybrala. Tehdy, když jsem byla ta trapná…
To od tebe není fér. Vůbec.
A teď, když víš, že jsem Liana Ndlovuová,
oceňovaná autorka, to chceš zkusit?
To s tím nesouvisí.
Myslím to vážně.
Tomu nevěřím.
Na tom záchodě v Black Books jsem nenarazila na Lianu.
S Lianou jsem neprokecala celé hodiny.
Nezpívala jsem s ní karaoke.
A hlavně mi neukázala, co je pravá láska, ona, ale někdo jiný.
- Tohle jsi mi mohla říct… - Já vím.
Byla jsem blbá.
Jsem zvyklá dostávat, co chci. A že po mně lidi touží.
Ale nedokázala jsem ti říct, co cítím, takže jsem zase prohrála.
Víš ale, co je ještě horší?
Když si lehnu večer do postele a mám hlavu plnou „co kdyby“.
Nechci se chovat podle očekávání druhých.
Nechci být královna krásy nebo celebrita.
Nic z toho nemá význam, když nebudu s láskou svého života.
Proč mi to všechno říkáš?
Nano, prokázala bys mi tu čest, a dělala mi dnes doprovod?
Nechceš toho zrovna málo.
Chtěla jsi mě jako spoluautorku
a teď chceš moje srdce a abych ti dělala doprovod na svatbě.
Nenech mě v tom, jo?
Slibuju.
- Klíče. Klíče! - Ty jo, Nano.
Jsi u Jamových. Tady ti auto nikdo neukradne.
- Určitě? - Jo. Ruku.
Nemám to s tebou jednoduché.
Chyběla jsem ti.
No…
Randění je stejně vzrušující a drsné, jako když čelíte pravdě.
Ať už se vám to líbí, nebo ne, bez toho to není ono.
Randění je metla lidstva. Tak to prostě je.
Ať už nám to něco dává, nebo ne, všichni chceme jednou zažít další rande.
Překlad titulků: Eliška Vratislavská