Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Så mange ganger har jeg sagt til meg selv:
"Så heldig jeg er som har deg ved min side."
En snill og omtenksom mann som jeg stolte fullt og helt på.
Hvordan kunne den perfekte mannen ende opp slik?
Hvordan kunne du svikte meg på den måten?
Hvordan kunne du ta med disse fremmede inn på soverommet mitt?
Vi skal til Frankrike, og dette er en rystende historie.
En 71-åring har innrømmet å ha dopet ned
og voldtatt kona si over en periode på ti år.
Han inviterte også andre menn til å gjøre det samme.
Saken har fanget hele verdens oppmerksomhet.
Det er noe vi aldri har sett maken til.
Mange spør seg hvordan slik grusom seksuell vold
kunne skje i et så stort omfang.
Vi er her for å fordømme...
Han klarte å manipulere alle rundt seg i årevis.
Ingen ante hva som foregikk.
Det er omtrent 72 ulike menn, men ikke alle kan identifiseres.
Hvem er disse mennene?
Flertallet av de tiltalte nekter fortsatt straffskyld.
Han sa ikke til meg at han skulle dope ned kona si.
Jeg vet ikke med de andre, men jeg er ikke et monster.
Hele rettssalen ble helt stille
da Gisèle Pelicot ønsket å henvende seg direkte til eksmannen sin.
FILMEN INNEHOLDER VITNEFORKLARINGER LEST INN AV EN SKUESPILLER
DISSE ER UTDRAG FRA RETTSFORKLARINGER
Jeg har dekket mange voldtektssaker i retten.
Normalt er det én tiltalt, ett offer
og nesten ingen i rettssalen. Men nå er rettssalen fullsatt.
Det er mye som er uvanlig med denne rettssaken.
Du har journalister, flere advokater, og du er omgitt av siktede.
Det var nytt for meg.
Jeg har aldri vært i en rettssal hvor de tiltalte satt rundt deg.
Særlig når det gjelder noe så sensitivt.
I september 2024 begynte en rettssak som skulle sjokkere verden.
I sentrum av det hele stod 72 år gamle Gisèle Pelicot.
Hennes mann Dominique dopet henne ned og voldtok henne i nesten et tiår.
50 andre menn var også tiltalt for voldtekt
eller seksuelle overgrep mot en bevisstløs Gisèle
mens Dominique filmet dem.
Alle ble funnet skyldige.
Noen har innrømt voldtekt og erkjent skyld.
Andre har sagt at de ble lurt.
De har sagt at de ble manipulert av Dominique Pelicot
til å tro at det var en sexlek.
Noen av dem har sagt: "Jeg forlot ikke huset mitt
med den hensikt å voldta en kvinne Derfor er jeg ingen voldtektsmann."
Til tross for videobevisene mot dem,
har fornektelsen blitt styrket av den franske voldtektslovgivningen,
som ikke nevner ordet "samtykke."
Mange forsvarer seg med at de aldri hadde til hensikt å voldta henne.
De dro dit for å ha en trekant.
Og dommeren har gang på gang spurt hver av de tiltalte:
"Snakket du med henne?
Fikk du på noe tidspunkt samtykke fra henne?"
Og alle har svart: "Nei, jeg snakket ikke med henne.
Nei, jeg fikk aldri samtykke."
Jeg tror også den langvarige effekten av det
vil være samtaler i Frankrike og resten av verden
om hvordan vi havnet her.
Det ble stilt spørsmål rundt den dype kvinnefiendtligheten i fransk kultur.
Verden har vært vitne til
at Gisèle Pelicot i løpet av noen uker har blitt en ikonisk figur.
Hennes standpunkt har satt søkelys på spørsmål om skam, samtykke
og seksuell vold.
De sier at jeg er modig. Jeg svarer: "Det er ikke mot.
Det er vilje og besluttsomhet til å forandre samfunnet."
Når vi ser hva som skjer i og utenfor rettslokalene, må vi huske
at Gisèle Pelicot hver eneste dag går forbi mennene
som er anklaget for å ha voldtatt henne.
De har på seg hetter, masker og finlandshetter.
De dekker ansiktene så godt de kan for å skjule identiteten sin.
Og så har du denne kvinnen som skrider forbi dem...
og går inn i retten til applaus fra publikum.
Og hver dag må hun finne styrken til å møte dem.
Folk over hele verden har vist sin støtte til Gisèle Pelicot.
Fra meldinger skriblet på vegger nær tinghuset,
til masseprotester med tusenvis av mennesker i en rekke byer.
Dette er en historie om vold i hjemmet og voldtekt,
med fremmede involvert.
Jeg synes det forferdelige er hvor gjenkjennelig Gisèle Pelicot er,
og selvfølgelig hennes modige og uvanlige beslutning
om å la saken gå for åpne dører.
Jeg tror det er grunnen til at det nå er en global historie.
Selv om historien har blitt global,
har ingen steder blitt så rystet som Mazan.
Mazan ligger 3,5 mil nordøst for Avignon,
og er en liten middelalderlandsby med drøyt 6000 innbyggere.
Det var her Pelicot-familien bodde,
og det var her Gisèle ble mishandlet i årevis.
Det er en fredelig by som har blitt ødelagt av denne saken.
Nå forbinder folk Mazan med voldtektssakene.
Folk er lei av å høre om saken.
De forstår ikke nødvendigvis hvorfor folk forbinder navnet
på byen de elsker å bo i med voldtektssaken.
Fransk presse omtaler hendelsene som "Mazan-saken".
Navnet på hjemmet deres har blitt uløselig knyttet til rettssaken
og pryder overskriftene.
Denne historien treffer oss hardt.
Den traff oss som en meteoritt.
Man hadde aldri trodd eller forestilt seg noe slikt.
En av de lokale er Marion,
som driver et senter for ofre for seksuell vold.
Brått blir denne stille landsbyen sett av hele verden.
Medier fra hele verden kommer for å rive oss fra hverandre.
En liten landsby som denne var ikke forberedt på det.
Det er frustrasjon over at hele landsbyen har blitt svertet,
da bare tre tiltalte, inkludert Dominique, er fra Mazan.
De fleste av de mistenkte bodde innenfor en radius på seks mil.
Men det er også spenning og mistro.
Politiet har identifisert 50 av mennene som ble filmet av Dominique,
men 22 andre mistenkte er fortsatt på frifot.
I tillegg er det en landsby
jeg oppfatter som tradisjonell og patriarkalsk,
så en sak som dette, med overgrep, voldtekt og seksualitet, er tabu.
Det er ikke noe vi liker å snakke om.
Uansett hvor forbrytelsene fant sted, er det mange som lurer på
hvordan de kunne skje i utgangspunktet.
E. LECLERC SUPERMARKED 12. SEPTEMBER 2020
Det skremmende er at alt dette kom ut ved en tilfeldighet.
Øyeblikket da alt begynner å rakne for Dominique Pelicot,
er når en vakt tar ham i å filme under skjørtet til en kvinne
i en butikk i Carpentras.
Telefonen din tar gode bilder. Han filmer under skjørtet ditt.
Videoen av Dominiques handling dukker plutselig opp.
Vi ser ansiktet hans, med munnbind,
og at kameraet hans glir subtilt mot skjørtet hennes.
Han blir så konfrontert av en sikkerhetsvakt.
Telefonen din tar gode bilder. Han filmer under skjørtet ditt.
Vil du anmelde det? Han filmet under skjørtet ditt.
- Det er fire kunder. - Virkelig?
Jeg tuller ikke. Vi har sett ham fire ganger. Gå til politiet.
Han blir tatt, og det er en dum tabbe
fra en som omhyggelig har holdt perversjonen sin hemmelig.
Det er som om han har hatt et ukuelig ønske om å filme kvinnen.
Vi burde fått tak i de andre. Det er tre til.
Du er virkelig ekkel.
Det skremmende med saken er
at det er mange "mindre alvorlige" seksualforbrytelser
som ikke blir etterforsket skikkelig.
Det var bare fordi politiet grep inn
at de oppdaget omfanget av hva som foregikk.
Da han snakket med politiet,
hevdet Dominique at lystene hadde tatt overhånd
fordi kona hadde vært bortreist i en måned.
Han sa at det var ulikt ham.
Dominique Pelicot setter seg ned med henne, bryter sammen i gråt og sier:
"Gisèle, jeg har gjort en stor feil. Jeg har gjort noe veldig dumt.
Jeg ble tatt i å filme under skjørtene på kvinner."
Hun stopper opp litt og tenker over det.
Over 40 år sammen. Hun vet at hun kan tilgi ham,
men hun sier: "Du må be kvinnene om unnskyldning.
Og hvis det skjer igjen, går jeg fra deg."
Han ber om unnskyldning og sier: "Det skjer aldri igjen."
Hun aner ingenting om omfanget av overgrep
han har begått de siste ti årene.
I løpet av våre 50 år sammen
hadde han aldri gjort noen uanstendige gester.
Jeg sa: "Jeg tilgir deg denne gangen.
Men det må ikke gjenta seg."
12. SEPTEMBER 2020
Telefonen din tar gode bilder. Han filmer under skjørtet ditt.
I september 2020 ble Dominique Pelicot stoppet av en sikkerhetsvakt
da han filmet under skjørtene til kvinner i en butikk.
Inspirert av lovgivningen innført i Storbritannia,
ble denne handlingen gjort ulovlig i Frankrike i 2018.
Sikkerhetsvakten spilte en nøkkelrolle.
Hadde han ikke insistert på
at kvinnen som ble filmet burde anmelde ham,
ville hun kanskje aldri gjort det.
Hun kan ha tenkt: "Han er en raring, men blås i det.
Jeg drar hjem, legger hendelsen bak meg og går videre."
Ring politiet. Du blir her, ikke rør deg.
- Du bør anmelde ham. - Virkelig?
Men en video ble lekket til franske medier,
og man kan tydelig høre sikkerhetsvakten si:
"Du må anmelde saken. Gå til politistasjonen.
Du er den fjerde kvinnen han filmer i dag. Du må anmelde ham."
Hun gjorde det, og det var det som iverksatte politietterforskningen.
Franske medier viste overvåkningsbilder av Dominique
med en veske med en skjult innretning.
Så han var nå pågrepet for det noen vil kalle
en mindre alvorlig seksualforbrytelse.
Det er ingenting i forhold til hva som har skjedd det siste tiåret.
I vesken han hadde med seg finner politiet
et fotokamera, et videokamera og noen kondomer.
Dominique Pelicot hadde to telefoner i veska si.
En av etterforskerne la merke til noe spesielt på en av dem.
Det var bare én app på mobilen, og det var Skype.
Han åpnet Skype og fikk se en rekke bilder
av kvinner som lå bevisstløse i sengene sine, omgitt av nakne menn.
Han ringte sin overordnede og fikk startet en etterforskning
for å finne ut hva som foregikk.
Alle Dominiques digitale enheter fra hjemmet hans ble beslaglagt.
På en minnepinne finner politiet en mappe med tittelen "Misbruk".
I den fant de omhyggelig merkede mapper
som inneholdt mer enn 20 000 videoer og bilder.
De så ut til å vise forskjellige menn som hadde sex med én kvinne.
Politiet visste ikke hva som foregikk eller hva de så.
De så at det var den samme kvinnen i hver eneste video,
og senere innså de at det var Pelicots kone.
Med så mange bevis måtte politiet gjennom en langvarig etterforskning.
Hvem var disse mennene? Var noe av dette frivillig?
Ser de virkelig at én kvinne blir utsatt for årevis med mishandling?
De begynte å grave i livene til Dominique og Gisèle Pelicot.
De levde et svært tilbaketrukket og rolig liv.
De oppfostret tre barn utenfor Paris og fikk syv barnebarn.
Som pensjonister flyttet de til Sør-Frankrike som en vanlig familie.
Det var ikke noe særlig interessant eller bemerkelsesverdig ved dem.
Jeg tror det gjør den veldig lett å relatere til.
I bunn og grunn levde de en lykkelig pensjonisttilværelse.
Vi vet at hun beskrev ekteskapet som lykkelig og givende.
Han lagde mange måltider. Det så jeg på som et tegn på omtanke.
GISÈLE PELICOTS ORD
En kveld kom han for å hente meg på Avignon stasjon
etter ti dager med barnebarna mine.
Han hadde allerede laget mat. To tallerkener var allerede i ovnen.
Jeg hadde olivenolje på potetene mine og han hadde smør,
så det var lett å se hvilken tallerken som var hans.
Vi drakk et glass hvitvin sammen.
Ofte når det var en fotballkamp på TV, lot jeg ham se den alene.
Han tok med iskrem til senga, favorittsmaken min, bringebær.
Jeg sa: "Så heldig jeg er. Du er så kjærlig, du tar vare på meg."
Til tross for deres tilsynelatende idylliske liv,
var det tegn på at noe kunne være galt.
Allerede i 2013, da paret først flyttet til Mazan,
hadde Gisèle helseproblemer. Hun slet med hukommelsestap.
Hun mistet håret og gikk ned i vekt.
Særlig hukommelsestapet begynte å vekke mistanke
hos resten av familien om at noe var på ferde.
Det var en ubehagelig, rar følelse, som om hun mistet tidsoppfatningen
og at livet hennes gled bort.
Hun oppsøkte tre nevrologer.
Hun trodde kanskje hun hadde Alzheimer.
På den tiden støttet Dominique meg.
Gisèle holdt på å bli gal og lurte på hva som foregikk,
men visste at hun hadde en svært støttende ektemann ved sin side.
Han sa til henne at det ville gå bra og at hun ikke skulle bekymre seg.
Ingen kunne fortelle henne nøyaktig hva som foregikk.
Ingen kunne tenke på det utenkelige
og ingen kunne forestille seg det ufattelige.
Det var først da Dominique ble tatt i å filme kvinner i 2020
at ting begynte å falle på plass.
To måneder har gått siden Dominique ble arrestert
for å ha filmet kvinner i en butikk.
Gisèle har tilgitt mannen sin...
men så blir de innkalt til politistasjonen.
De har en vanlig morgen sammen og kjører så til politistasjonen.
Gisèle tror det handler om hendelsen på butikken.
Det er et sterkt øyeblikk når Gisèle ser ektemannen Dominique
bli kalt opp for å bli avhørt.
Hun blir igjen nede, og de utveksler et blikk.
Hun aner ikke at det er siste gang hun ser mannen sin.
Betjenten sa:
"Jeg skal vise deg noen ting som du ikke vil like."
Han åpnet en mappe og viste meg et bilde.
Det var vanskelig å kjenne meg igjen
kledd på en måte som ikke var vanlig for meg.
Så viste han meg et annet bilde og et tredje.
Jeg ba ham slutte. Det var uutholdelig.
Jeg lå ubevegelig i sengen min, og en mann voldtok meg.
Hele verdenen min raste sammen.
Du kan ikke la være å tenke på hva Gisèle følte da.
Du ser på noen som gjør alt for deg,
særlig når du er svak eller syk, og du er så takknemlig overfor dem,
for så å oppdage at de har sviktet deg
på en av de fæleste måtene man kan tenke seg.
Det er virkelig uhyggelig.
Det er også kvelden hun forteller det til barna sine.
Hun ringer først til datteren sin og sier:
"Jeg har noe forferdelig å fortelle deg."
Hun forteller at faren hadde voldtatt henne i mange år
og invitert ukjente menn til å ha sex med henne
mens hun var bevisstløs.
Det er et jordskjelv. Et stort sjokk for familien.
ALEX GUEY JOURNALIST I LE DAUPHINE LIBERE
Vi har ankommet byen Mazan.
Mazan er en ganske fredelig by. Det er veldig stille der.
Det er ikke så mye å finne på her.
Den er kjent for å være en liten provençalsk by der livet er godt.
Vi nærmer oss stedet der han fikk dem til å parkere bilene sine.
Nær stadion, som ligger rett her.
Det var her han ba mennene han møtte på internett om å parkere.
Dominique Pelicot kom til fots for å møte dem personlig.
Noen ganger var han i morgenkåpen sin.
Han var i undertøyet, med bare en morgenkåpe over.
Han plukket dem opp her, og så gikk de mot huset.
De måtte gå rundt 100 meter for å komme til blindveien
hvor parets hus lå.
Her er det.
Det var her alt skjedde fra 2013 til 2020.
På et fredelig og avsidesliggende sted, i et fint hus.
Det var her skrekkscenen utspilte seg i mange år.
Gisèle har blitt konfrontert med videoer,
av mannen hennes og andre menn som har sex med henne mens hun sover.
Etterforskerne må kartlegge hvordan dette kunne ha skjedd.
Fra videoene kan politiet fastslå at dette har pågått i rundt ti år.
I 2011 har ekteparet Pelicot vært gift i nesten 40 år og bor i Paris.
De er besteforeldre og lever et lykkelig og fredelig liv.
Dominique hadde begynt å lage mat hjemme noen år tidligere.
Han fant pervers glede i å fortelle henne:
"Min kjære, jeg skal lage middag, du kan slappe av."
Under påskudd av å bry seg om sin kone,
begynte Dominique å dope henne ned.
Pelicot brukte et stoff som heter Temesta.
Det er et angstdempende medikament.
Temesta, også kjent som Lorazepam,
brukes til å behandle angst og søvnproblemer.
Dominique brukte medisiner som legen hans hadde forskrevet.
Han knuste medisinen, vanligvis tre piller, og blandet det i maten.
Han lagde ofte mat med mye hvitløk, løk og krydder.
Full av smak og duft for å skjule stoffets smak og farge.
Om han ikke fikk det i maten hennes, ga han det i favorittisen hennes.
Høye doser av Temesta kan føre til bevisstløshet.
Han tok med is til meg i sengen. Favorittsmaken min, bringebær.
Jeg sa: "Så heldig jeg er.
Du er en engel, du tar virkelig vare på meg."
Jeg kjente aldri hjertet mitt hamre. Jeg følte ingenting.
Jeg må ha sovnet veldig fort.
Dopet fikk Gisèle til å falle i en dyp komalignende søvn.
Hvis han ga henne medisinen for tidlig, ville hun våkne,
så han måtte virkelig time alt.
Ved et par anledninger, som er dokumentert på video,
våkner Gisèle, men hun husker det ikke.
Pelicot prøvde å finne ut hvordan hun kunne holde henne bevisstløs.
Dagen etter var jeg trøttere enn vanlig,
men jeg jobbet mye og trodde det var derfor.
Etter å ha dopet ned Gisèle, voldtok Dominique henne.
Dette overgrepet fortsatte i to år.
I 2013 flyttet paret til Mazan.
Der begikk Dominique stadig alvorligere forbrytelser.
Han begynte å invitere fremmede til å delta.
Pelicot ga mennene ganske omfattende instruksjoner.
Hvis de kjørte bil, skulle de parkere ved et nærliggende idrettssenter,
for ikke å vekke mistanke hos naboene.
Han sa at de ikke hadde lov til å bruke etterbarberingsvann.
De burde ikke ha røykt før de kom hjem til ham.
Dominque var presis og nøye i planleggingen sin.
Da de kom, var det en helt bestemt prosedyre.
De måtte vaske hendene og kle av seg på kjøkkenet,
og særlig unngå å lage bråk.
Han ba dem varme hendene på radiatoren,
for kalde hender kunne føre til at Gisèle våknet.
Pelicot gjorde alt han kunne for at hun ikke skulle våkne
eller ha noen mistanke om hva som hadde skjedd i løpet av natten.
Jeg tror han virkelig likte å gi mennene den protokollen.
"Jeg kontrollerer denne personen. Jeg eier denne personen.
Vil du ha tilgang til henne, må du gjøre dette,
for jeg er portvakten."
Det er stille, og de hvisker for ikke å vekke henne.
Dette er noen som bokstavelig talt er i den dypeste, dypeste søvn.
Hun er som et lik, egentlig. Bare en kropp.
Kjeven hennes henger ut til siden, og hun snorker.
De rører ved henne og gjør fæle ting mot henne, og hun rører seg ikke.
Hun er bevisstløs og reagerer ikke.
Ofte er hun naken, eller så er klærne trukket opp
og trusene trukket ned.
Mennene kommer ofte opp bak henne.
De masturberer ofte for å bli opphisset.
Og du ser menn...
stikke penisene inn i skjeden hennes, rumpa hennes, munnen hennes
uten å snakke med henne.
GISÈLE PELICOTS ORD
Dette er barbariske scener.
De så på meg som en filledukke, som en søppelsekk.
Jeg ligger urørlig i sengen og blir voldtatt.
Den spesielle fetisjen kommer frem. Den kalles somnofili,
som er fetisjen eller lysten til å ha sex med noen
som er ubevegelig og bevisstløs.
Noen ganger kalles det ganske urovekkende Tornerosefetisj.
Det er en forbrytelse. Han har ikke bedt om samtykke fra sin egen kone
til å delta i denne aktiviteten.
Politiet er bare i stand til å oppdage omfanget av forbrytelsene
fordi Dominique hadde filmet.
Dominique Pelicot var sterkt påvirket av pornografi.
Han så på seg selv som en regissør.
Han filmer sexscenene, eller voldtektsscenene.
Noen videoer er filmet fra stativ, men ofte filmer han også nærbilder.
Du kan høre eksmannen hennes dirigere dem litt.
Han sier "rolig, rolig", eller bruker vulgære uttrykk om henne,
som "stikk den inn i hora",
eller "hun er en hore. Hun fortjener dette".
Flere hundre bilder og videoer dokumenterte overgrepene.
Han hadde sortert og arkivert dem.
Han lagde videomontasjer av alle voldtekter som ble begått
og kategoriserte dem etter type sexscene, varighet og dato.
Han kategoriserte alle videoene
på samme måte som det gjøres på pornografiske nettsteder.
Han elsker det han gjør, planleggingen og organiseringen,
og den rike fantasiverdenen som en som Dominique lever i,
er en stor del av hvem han er. Han tenkte nok på dette hele tiden.
Med årene begynte Dominique å se andre steder.
Han rettet oppmerksomheten mot sin egen datter Caroline.
Blant de tusenvis av bildene,
var det flere av henne i farens katalog.
Flere av dem hadde blitt slettet,
men ble gjenopprettet av politiets digitale eksperter.
Dominique Pelicot delte bilder av datteren og moren på nettet
med svært nedverdigende kommentarer om dem.
Det var også en fotomontasje av henne og moren
som kom ut av badet sammen
med tittelen "Min hore og datteren hennes".
Bilder av Pelicots svigerdøtre ble også funnet.
De fant bilder, ikke av dem mens de sov,
men bilder av dem tatt med skjult kamera på badet
mens de kom ut av dusjen nakne.
Så det er Gisèle Pelicot og all den redselen hun har lidd,
men det er også datteren og svigerdøtrene.
Han var en opportunist.
Han var den evige kikkeren.
Dominique hadde skjult dette hemmelige livet i nesten et tiår.
Psykiaterne fant ingen reelle mentale sykdommer
eller alvorlige psykiske lidelser.
Men han har to identiteter.
Han måtte skille mellom det å være kjærlig ektemann og kjærlig far,
slik at han kunne tjene et større formål.
Han manipulerte alle rundt seg,
barna, vennene og kona, i årevis.
De hadde ingen anelse om hva som foregikk.
I 50 år levde jeg sammen med en mann
som jeg aldri kunne forestilt meg var i stand til dette.
For meg var det en jeg stolte fullt og helt på.
Bedraget fortsatte mens Gisèles helse ble dårligere.
Tegnene var der, men jeg visste aldri hvordan jeg skulle tyde dem.
Han ser at hun blir bekymret for helsen sin. Hun går ned i vekt.
Han blir med henne til legen.
Han vet veldig godt hva som foregår, men likevel sier han ingenting.
Det er så utrolig uhyggelig. Det føles nesten som et mareritt.
Det hun tolket som kjærlighet i en periode med svakhet,
var egentlig hvordan han klarte å begå forbrytelsene.
Dominique hadde planlagt overgrepene og spunnet et nett av løgner.
Men han hadde ikke handlet alene.
Min tilknytning til saken koker ned til 20 minutter
hos familien Pelicot.
20 minutter.
Politiets etterforskning av videoene
avslører omfanget av overgrepene mot Gisèle.
Det er nesten 200 tilfeller av påståtte voldtekter
utført av Dominique Pelicot og 72 andre.
De klarer å identifisere 50 av mennene.
Det plager meg at jeg ikke kan forklare
hvordan jeg havnet i denne situasjonen.
Jeg hadde et møte med Pelicot, som var en omveltning i livet mitt.
Det er et komplett tverrsnitt av samfunnet.
Alderen varierer fra 26 til 74 år.
Det er en brannmann, en journalist, og noen pensjonister også.
En soldat, en sykepleier, en fengselsbetjent,
en baker og arbeidsløse menn.
De har faktisk blitt beskrevet av en av Pelicots advokater
som et eksempel på "mannen i gata".
Tre av de tiltalte er fra Mazan,
inkludert en nabo av Pelicot-familien.
En av dem kjente igjen Gisèle da hun ble tatt med til politistasjonen.
Jeg så ham av og til på bakeriet. Jeg hilste på ham.
En gang besøkte han hjemmet deres
og lot som han skulle snakke med Dominique om sykkelen hans.
Han likte å sykle og hadde mange venner.
Han dro til Pelicots hus for å se Gisèle Pelicot i levende live,
før han kom tilbake for å misbruke henne seksuelt.
Jeg trodde aldri han ville komme og voldta meg.
GISÈLE PELICOTS ORD
Naboen avviser anklagene.
Ved andre anledninger hadde han bedt menn som ville møte henne
om å treffes på butikken før de dro til huset.
Han sendte også bilder eller videoer av henne
så de kunne se hvordan hun så ut før de dukket opp.
Profilen til en voldtektsmann
er ikke en du møter på en parkeringsplass sent på kvelden.
Voldtektsmannen kan også være i familien eller blant venner.
Mennene reiste til Mazan fra opptil 64 kilometer unna.
Dominique hadde funnet en metode for å rekruttere.
Da politiet spurte hvordan mennene ble invitert til Pelicots hus,
oppdaget de at han har brukt et nettsted.
Dominique hadde registrert seg på et fransk chatterom som het Coco.
Det ble på en måte markedsført som en datingside,
der mannlige brukere hadde kontoene sine i blått,
og kvinner i rosa, men par var også i rosa.
Fra utsiden virket det uskyldig, men på innsiden var det annerledes.
Bak det barnslige grensesnittet hadde chatterommet et mørkere rykte.
Det berømte nettstedet var knyttet til en rekke kriminelle aktiviteter.
Et slags åpent forum som samler halliker, pedofile og sexkjøpere.
Her var det mulig å vise seksuelt intimt innhold om kvinner,
og chatte om kvinner på et sexistisk og umenneskelig vis.
Coco lot brukere skjule sin ekte identitet.
Dominique Pelicot brukte et pseudonym
og fant et chatterom kalt "Uten hennes viten".
Det er et diskusjonsforum som handlet om bildebaserte seksuelle overgrep.
Det var der han inviterte menn til å chatte med ham.
Han sa at han var en del av et par som søkte en mann til en kvinne.
Han begynner å legge ut bilder av kona i undertøy på nettstedet
og sier: "Jeg og kona mi er interessert i trekanter.
Har du lyst til å være med?"
Samtalen fortsette privat, noen ganger via SMS eller Skype.
Han ba mennene sende bilder av ansiktet og kjønnsorganet.
I bytte sendte han bilder av kona si.
Politiet sier at meldingene fra Dominique var tydelige.
Han inviterte menn til å voldta Gisèle mens hun var bevisstløs.
Vi vet det fra en av annonsene. Han skrev faktisk:
"Jeg leter etter noen til å misbruke min kone mens hun sover.
Er du som meg og liker voldtektsmodus?"
En av de tiltalte snakker foran kamera for første gang.
Han hevder at han ble lurt.
Det skal sies at han inviterte meg hjem til seg
gjennom et triks som han hadde funnet på Coco chat-nettstedet.
Hvis han finner en pervo, vil han si til dem at han doper kona si,
for han vet at de vil godta det.
Men når han står overfor en vanlig person,
vil han bruke et triks.
I mitt tilfelle var det et knep.
Vi hadde snakket sammen kvelden før, og jeg dro ikke dit
fordi jeg syntes mannen var veldig opptatt av sex.
Jeg ville snakke om vennskap, bli kjent med hverandre og sånt.
Dagen etter ga han seg ikke.
Han endret taktikk og foreslo at de kunne bli venner.
Jeg stolte på at han snakket for sin kone,
og da han sa at hun samtykket, stolte jeg på ham.
Jeg har aldri, ikke et eneste sekund,
gitt mitt samtykke til Mr. Pelicot eller de andre mennene.
De voldtok meg.
Ikke én gang lurte mennene på om noe var galt.
Jeg tror Dominique likte den lumske rekrutteringsprosessen.
Jakten på de rette mennene.
Han kunne bruke en nettplattform som en svært lur filtreringsprosess
for å finne sine medsammensvorne.
Et spørsmål som festet seg mens jeg dekket saken,
er hvor mange menn Pelicot oppsøkte som sa nei, men ikke anmeldte det.
Å være på nett fjerner på en måte enhver form for ansvarlighet.
Det kan også gjøre folk ufølsomme for skadene de forårsaker.
Dominque så etter menn som kunne hjelpe ham å ta det til et nytt nivå.
"UTEN HENNES VITEN" FORUM
Den eneste mannen som ikke er tiltalt for voldtekt av Gisèle, er Marechal.
Han er også kjent som Dominique Pelicots disippel.
Jean-Pierre Marechal og Dominique møttes på Coco.
Marechal var en pensjonert lastebilsjåfør.
Pelicot lærte ham å dope ned sin egen kone,
og han inviterte Dominique Pelicot hjem til seg for å voldta henne.
Han brukte samme bedøvelsesmetode som Pelicot hadde brukt på Gisèle.
Dominique Pelicot dro til Marechals hus,
og sammen voldtok de kona hans mens hun var bevisstløs.
I retten innrømmer begge mennene å ha dopet ned og voldtatt
Jean-Pierres kone over en femårsperiode.
Jeg tror han likte det. Han likte ideen om lærer og elev.
Jeg tror Dominique prøvde å finne andre likesinnede
som ville være med på det samme.
De ti årene med misbruk tok slutt da Dominique ble arrestert i 2020.
Fire år senere
begynner en av de mest sjokkerende rettssakene i fransk historie.
Stemningen er veldig anspent.
Dominique Pelicots fremgangsmåte var:
"Jeg er skyldig. Jeg har tilstått alt.
Alle visste det. Jeg er en voldtektsmann, og det er de også."
Hvis den tiltalte nekter for voldtekt eller nekter for penetrering,
beslutter retten å vise videoene.
Fire år etter at Gisèles verden ble snudd på hodet,
begynner voldtektssaken mot Dominique Pelicot og 50 andre menn i Avignon.
Gisèle ankommer retten til applaus hver dag,
og blir møtt av publikum og verdens medier.
En grunn til at saken har fått så mye oppmerksomhet,
er Gisèles mot til å gi avkall på sin rett til anonymitet.
Det gjorde det mulig for verdenspressen
å følge rettssaken i retten
og offentliggjøre den til resten av verden.
Rettssaker som gjelder seksuell vold i Frankrike
foregår vanligvis bak lukkede dører.
Går en slik sak for åpne dører, vil livet ditt bli blottlagt.
Du vet at livet ditt vil bli gransket,
så det er en veldig modig ting å gjøre.
Jeg ønsket at alle kvinner som er ofre for voldtekt skulle kunne si:
"Fru Pelicot klarte det. Vi kan også klare det".
Voldtektsofre føler på skam, men det er ikke vi som skal bære skammen.
Det er dem.
Hver dag kom det journalister fra hele verden for å følge rettssaken.
Fra England, Spania, Brasil, USA, Australia, Japan.
Det føles som rettssaken angår alle i hele verden.
Oppmerksomheten Gisèle har fått på grunn av denne saken
er noe hun aldri har opplevd maken til.
Hun er bestemor og tidligere logistikksjef,
og nå representerer hun alle kvinner som har blitt utsatt for overgrep.
Et forbilde på tapperhet.
I retten går Gisèle Pelicot forbi noen av de 50 mennene
som er anklaget for å ha voldtatt henne mens hun var bevisstløs.
Det er press fra alle personene bak meg,
og jeg merker at de prøver å få meg til å snuble med spørsmålene sine.
35 av de 50 mennene nekter for å ha voldtatt Gisèle.
En av utfordringene i saken er
at samtykke ikke er en del av den juridiske definisjonen
i fransk voldtektslovgivning.
Man plikter å bevise at den tiltalte hadde til hensikt å begå voldtekt.
Noen av dem har sagt: "Jeg dro ikke hjemmefra
i den hensikt å voldta en kvinne. Derfor er jeg ikke en voldtektsmann."
Noen sa at de trodde hun var død,
men de klarte likevel å rettferdiggjøre det i hodet sitt
og fortsette med det de planla å gjøre.
Andre føler at de faktisk er offeret i denne forbrytelsen.
Denne tiltalte avviser anklagen om voldtekt.
Jeg kan ikke erkjenne at jeg planla å voldta
eller at jeg er en voldtektsmann.
Jeg er barn av en mishandlet kvinne.
Så snart jeg så Pelicot hjemme hos ham, forsto jeg at han var nifs.
Det vekket et traumatisk minne som har vært med meg siden barndommen,
og som plaget meg såpass at jeg mistet all dømmekraft
og fulgte hans instrukser og ordre.
Da jeg kom, sov kvinnen allerede.
Jeg spurte om tillatelse.
Jeg begynte å ta på henne, og hun rørte på seg.
Så jeg sier til meg selv at dette er som han beskrev. At hun later som.
Og så ber han meg gjøre ditt og gjøre datt.
Han ber meg stikke fingeren inn i skjeden hennes.
Jeg hadde ikke engang kontroll over fingrene mine.
I vårt scenario var fru Pelicot offer for en voldtekt.
Jeg var et offer for terror. Vi er to ofre.
Det er ett rovdyr og to ofre.
Mange sa at noe ikke stemte,
at de ønsket å dra eller ikke tenkte klart.
De hevder det, men ingen ringte politiet.
Denne tiltalte mener at Gisèle må ha lagt merke til tegn på overgrep.
Jeg synes det er vanskelig å høre fru Pelicot si
at hun trodde hun levde med en perfekt mann.
Hun la merke til ting, men snudde blikket vekk på grunn av kjærlighet.
Det er et budskap til kvinner.
Selv om du er forelsket, ikke tilgi noe.
Victim blaming , som ofte skjer i overgrepssaker,
innebærer at offeret alltid blir sett på som den skyldige.
Forsvarsadvokatene spurte henne om
hun likte trekanter eller partnerbytte.
Uansett hvor mange opptak hun viser av det som skjedde,
prøvde de fortsatt å legge skylden på henne.
Kommentarene vi hørte i forsvarets argumentasjon var arkaiske
og viste også en ekstrem forakt for kvinner.
Noen av de tiltalte argumenterte med
at Dominique Pelicot, ektemannen, ga sitt samtykke,
som om kona var ektemannens eiendom.
Mens mange mente at forsvarets argumenter var dypt kvinnefiendtlige,
hadde denne tiltalte et motsatt syn.
Jeg er i høyeste grad feminist.
Jeg er kanskje mer engasjert i kvinners sak
enn mange som kaller seg feminister.
Dominique har innrømmet alt fra starten av.
Han sier også at alle de tiltalte som var til stede i rommet, visste alt.
De visste at hun ville bli dopet ned og at hun sov.
De visste alle hvorfor de var der.
Jeg kan ikke huske en rettssak noe annet sted i verden
med så mye bevis i en voldtektssak.
På en merkelig måte har Gisèle Pelicot den perfekte rettssaken,
for i motsetning til så mange andre kvinner,
kan hun bevise hva som ble gjort mot henne.
Etter Gisèles insistering
bestemmer dommeren at videoene skal vises i retten.
Da de første videoene ble vist i rettssalen,
var det en følelse av uro der
fordi det ikke var lett å se på med offeret tre meter unna.
Jeg foretrakk å ikke se på, fordi noen var helt ufattelige.
Når du sitter i rettssalen og ser den ene videoen etter den andre
av en kvinne som snorker dypt, og ekkoet brer seg i rettssalen...
Hun var ikke et menneske i det øyeblikket,
og jeg tror det har rystet mange
når det gjelder hvordan menn ser på kvinner.
Det har vært noen sterke og tunge øyeblikk i løpet av denne rettssaken.
Jeg tenker på da Gisèle Pelicot snakket for første gang.
Resten av rettssalen ble stille da Gisèle Pelicot sa
at hun ønsket å snakke direkte til sin eksmann.
Så mange ganger har jeg sagt til meg selv hvor heldig jeg er
som har deg ved min side.
Hvordan kunne du svikte meg så mye?
Hvordan kunne du ta med disse fremmede inn på soverommet mitt?
Jeg er en kvinne som er helt ødelagt.
Jeg vet ikke om hele livet mitt vil være nok til å forstå.
Datteren Caroline føler at hun er glemt i denne rettssaken,
for politiet fant to bilder av henne liggende på en seng
iført undertøy som hun ikke kjenner igjen.
Hun er overbevist om at hun også ble dopet og misbrukt.
Dominique forteller retten at han bare tok bildene av datteren sin
fordi han ble utsatt for utpressing, men gir ingen ytterligere forklaring.
Han nekter for å ha dopet henne eller rørt henne,
men Caroline er overbevist om at han lyver.
Hun rødmer. Hun er frustrert.
Hun skriker til ham: "Du er en løgner. Du kommer til å dø alene."
Hun håpet på en slags avslutning etter rettssaken,
men det er mye med henne som er uavklart.
Under etterforskningen
oppdager politiet at Dominiques kriminelle aktiviteter
går lenger tilbake enn først antatt.
Det kommer frem at Dominique Pelicot
potensielt kan knyttes til minst to andre forbrytelser.
Dette er uløste saker fra 90-tallet.
I 1999 ble en eiendomsmegler forsøkt voldtatt i Paris.
På grunn av et DNA-treff har Pelicot innrømt at han var involvert.
I Sophies tilfelle har vi ingen bevis på at det var Dominique Pelicot.
Men i de to tilfellene
er det elementer i modus operandi som er helt identiske.
To kvinnelige eiendomsmeglere, som begge er rundt 20 år gamle.
De har visning på en leilighet og blir angrepet med kniv.
De blir overfalt og bedøvet med eter for å få dem til å sovne.
Disse sakene kan virke beslektet,
men de har ingen sammenheng fra et juridisk perspektiv.
Etterforskningen av disse sakene og andre pågår fortsatt.
Politiet tror Dominique kan være involvert i minst fem
andre uløste forbrytelser.
Gisèle Pelicot blir historisk.
Hun etterlater seg en arv for alle oss kvinner.
I dag er hun virkelig et symbol på kampen mot seksuell vold.
Lokalt, men også i Frankrike, Europa og over hele verden.
Rettssaken har hatt stor innvirkning på det franske samfunnet.
Protester har funnet sted i solidaritet med Gisèle Pelicot.
Jeg vil gjerne takke alle som har støttet meg
helt fra begynnelsen av denne prøvelsen.
Jeg ble dypt rørt av denne drivkraften som gir meg et ansvar.
Dere har gitt meg styrke til å kjempe denne kampen til siste slutt.
Rettssaken er et oppgjør for Frankrike og loven rundt samtykke,
men den gir også kvinner en mulighet til å si:
"Vi er her for å bli trodd. Det kan være trakassering på gaten,
eller upassende berøring på et utested.
Vi snakker om det og sier at det skjer."
Gisèle reiser seg og sier:
"Hør på oss når vi forteller hva som skjer."
De ber om 140 nye tiltak fra regjeringen
for å bekjempe vold mot kvinner.
De ber om at alle ofre skal bli trodd.
De refererer direkte til Gisèle Pelicot-saken.
94 % av voldtektssaker henlegges før de kommer for retten,
så det betyr at det er tusenvis av kvinner i Frankrike
som ikke har opplevd rettferdighet.
Vi håper dette blir et vendepunkt
i kampen mot voldtektskultur og seksuell vold i Frankrike.
For lokalbefolkningen i Mazan har saken vært spesielt belastende.
Jeg tror det vil være et før og et etter saken. Vi håper iallfall det.
Jeg ser det på kvinnene vi jobber med.
Det har virkelig gitt dem mot.
Gisèle er en imponerende kvinne, svært sterk og modig.
Hun har vist at vi ikke skal skamme oss,
og at vi også kan avvise den skammen og skyldfølelsen vi har.
Latika og Marion bestemte seg for å organisere en marsj i Mazan
til støtte for Gisèle.
Gisèle ble så rørt
at hun kom på besøk til foreningen dagen etter.
Etter å ha møtt Gisèle,
fikk jeg mot til å gjenoppta saken min.
Jeg ville kjempe og si til meg selv
at det å være et offer ikke betyr at du er svak.
Vi kan gå med hevet hode.
Vi kan anklage noen uten å kjenne på skam. Det er viktig.
Og det er det hun har vist.
Mange kvinner håper at saken vil føre til en lovendring i Frankrike.
Det er ikke slik at advokater må bevise intensjon om å voldta.
Det handler om å få et tydelig samtykke.
I desember 2024, etter en historisk rettssak,
ble alle mennene som var tiltalt for voldtekt funnet skyldige.
Mennene har blitt idømt varierende straffer.
Dominique Pelicot fikk lovens strengeste straff, 20 års fengsel.
Vi glemmer aldri navnet Gisèle Pelicot.
Hun har blitt en ikonisk figur av styrke,
og en person som virkelig har utfordret
voldtektsmytene som fortsatt finnes i 2024.
Denne saken viser
at voldtektsmenn finnes overalt i samfunnet vårt.
Den fjerner seg litt fra den utbredte forestillingen om
at en voldtektsmann var et monster som var adskilt fra samfunnet.
Ved å la saken gå for åpne dører,
sa Gisèle at hun vil at skammen skal skifte side.
Men hun gjør også dette for at samfunnet skal endre seg.
Slik at holdningene endres, og loven også endres.
Slik at voldtekt blir sett annerledes på.
Folk skal få snakke fritt,
og ofre for seksuell vold kan kjenne seg igjen i henne.
Dette skal tjene som en lærdom for alle,
både i Frankrike og over hele verden.
Til slutt tenker jeg på de ukjente ofrene
hvis historier ofte forblir skjulte.
Dere skal vite at vi kjemper den samme kampen.
Jeg vil gjerne uttrykke min dypeste takknemlighet
til alle som har støttet meg gjennom denne prøvelsen.