Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tohle je Mayi.
Bezprostřední žena a tátova holčička.
Mayi si lehce zamilujete.
I ona se vždy lehce zamiluje.
Jednou kdosi řekl:
„Může bezprostřední člověk z bohaté rodiny a s postavením
jít za svým srdcem?“
Spolu to určitě zjistíme.
UMJOLO: JSI MŮJ ZAČÁTEK, BUDEŠ MŮJ KONEC
Nechceš si dát pauzu?
Ne? Jasně, tak nic.
Randění není jednoduché.
Všichni jsou zaláskovaní, vrkají na sebe nebo se muchlují.
A vy všechny odmítáte a nevíte, co se životem.
Nevíte, kam v životě míříte.
Nedaří se vám a zrovna slavíte 30. narozeniny.
Smůla.
Nechcete…
ještě panáka?
- Holka! - Asi už půjdeme.
- Teď? - Ty chceš zůstat?
Ještě chvilku.
Sama?
- Dám si panáka. Dnes mi je 30. - Určitě?
Jasně.
- Ahoj. - Sama ale domů nepůjdu.
- Pojď ke mně. - Mám tě ráda.
- Já tebe. - Všechno nejlepší!
- Díky. - A žádní chlapi! Ti myslí jen na jedno.
- No jo. - Ahoj doma.
1. KAPITOLA PAN SPRÁVŇÁK!
Ahoj.
Ahojky.
- Já jsem Zweli. Zwelethu. - A já Mayi.
- Mayi? - Mayibuye iAfrika.
Hustý.
S kapelou půjdeme na skleničku na dobrou noc.
Říkal jsem si, jestli se nechceš přidat.
- Tak jo. - Jo?
- Na jednu. Jo. - Na jednu.
Tak jdeme.
Co tu dělá ta židle?
A tohle
je Nana.
Nano, Mayi. Mayi, Nana.
- Ahoj. - Čau.
Známe se odmala. Black Books jsme otevřeli spolu.
Neskutečně nadaná autorka.
- Nekecej. - Je to tak.
- Bezva. - Těší mě.
Mě taky.
Tak jo. Tudy.
Thomase Sankaru zbožňuju.
Tvrdil, že druhou půlku nebe drží pohromadě ženy.
Ty vole! Tuhle písníčku miluju!
Vidím, jak záříš.
Slunce zapadlo a já tě díky té záři vidím.
Poznala jsem tvou lásku.
Ty vado.
- Bavíš se? - Jo.
- Jo? - Skvěle.
Tohle jsou ty nejlepší narozeniny.
- Ty máš narozeniny? - Třicáté.
- Kecáš. - Mluvím pravdu.
Tak my jdeme.
- Jasně. Doběhnu vás. - Dobře.
- Díky. - Ahoj.
Zůstaň ještě.
- Dobře. - Jo.
- Kruci, už je osm. - Cože?
- Mám jít s rodiči na snídani. - Hodím tě tam. Kam to bude?
- Tak jo. Do KwaMashu. - Fakt?
Jo.
Cože? Tam mám namířeno já.
- Aha. - Nebo se bojíš?
- Fajn, jedeme. - Jo.
Bylo to šílené.
Tak pojď.
- Mayi. - Ahoj, tati.
- Koho sis to přivedla? - To je Zweli.
- A má příjmení? - To je Zweli…
Zwelethu Ngwenya.
- Aha. - Ano.
Tak jo!
Nasnídej se s námi.
Proč si tu zbraň pořád čistíš? Už přece nejsi voják.
Jednou voják,
navždy voják.
- Co to okno? - Ještě nebyl čas.
To není jen tak.
Opravím ho.
Tak.
- Jste dobří přátelé? - Jo, tati. Ví to.
Bude ti to stačit?
- Ano, to stačí, děkuju. - Dobře.
To si ani neťukneme?
Na zdraví.
Jo.
Dobrota.
Jedna stačí.
Přesně tak. Už bych měl jít.
Řídím, takže na chuť stačilo.
- Moc mě těšilo. - Děkuju.
Mayi.
- Je fajn. - Vyprovodím tě.
- Mayi. - Jo.
- Je fajn! - No jo.
- Ano. - Tak jo.
- Díky. - Prosím.
Co je?
Tak jo.
Takže…
dobrou.
- Jo? - Dobrou.
- Jo.
Představ si, že k tobě přijde někdo, koho nemáš rád.
- Na co teď narážíš? - Nelíbí se mi.
- Je to milý kluk. - Nelíbí se mi. Má na ni špatný vliv.
- Klid. Najdeme ti něco na práci. - A to proč?
- Nezdá se mi. - Tu práci.
Ahoj.
Jo.
Mayi.
Mayi!
Mayi, kde jsi?
Mayi!
Dělej.
- A ty jsi? - Jsem Mandla.
Co děláš u mé holky doma?
- Cože? - Odpověz.
Co tu chceš?
- Proč? - Je tu se mnou.
Bože, Sizwe, nemusíš hned vyvádět.
- To je Mandla. Návštěva. - Nezájem. Kde je Mayi?
Netuším. Proč se ptáš?
Nemůžu ji sehnat. Nepřišla na schůzku s Lethu.
To se jí vůbec nepodobá.
Mayi!
Já ty dveře rozmlátím.
Co se děje?
Mayi!
- Zlato! Nic se neděje. - Jsi v pořádku?
Nebereš mi mobil. Kdes byla?
Vybil se mi a já jsem zaspala. Promiň.
Tos neměla nabíječku?
Já… Včera jsme přišly pozdě. Kvůli narozeninám.
Jo, hrůza. Víš, že neumí pít.
Dala si pár panáků a bylo.
- Lásko, promiň… - To nic.
- Za ty starosti. - Dobře.
Omlouvám se.
- Díky. - Bál jsem se.
No jo.
Tys tam někoho potkala?
Protože dnes tu byl tvůj kluk.
- Chceš to slyšet? - Pokračuj.
Ten saxofonista mě pozval na panáka.
Do jeho knihkupectví. Bylo to bezva.
Ještě s nikým jsem si nesedla jako se Zwelim, Nosi.
- Se Zwelim? - Dokonce se líbí i tátovi!
- I tátovi? - No právě!
Hodil mě k našim a táta ho pozval na snídani. Rozuměli si.
Odrovnalo mě, že si tak rozumějí.
- K Sizweovi se tak nechová. - Mayi.
Vraťme se do reality.
O co tu jde?
Budeš se vdávat. Už za měsíc.
Budeš si brát Sizwea Jamu. Dědice impéria.
Svou životní lásku už sis našla.
Tohle na mě nezkoušej.
A neznič si život kvůli knihkupci,
co je švorc a hraje v kapele. Zapomeň.
Jo, chápu, bylas naštvaná.
Tvůj kluk se na tebe vyprdl.
Já jsem nebyla naštvaná.
Nenič si život kvůli něčemu, co je jen v tvé hlavě.
ŽENY DRŽÍ DRUHOU PŮLKU NEBE POHROMADĚ
Copak, hromádko neštěstí?
Vidíš ten obraz?
Bude mi ji připomínat.
Zweli, buď s tou posedlostí něco udělej, nebo o ní přestaň mluvit.
Musím něco udělat. Jinak nedokážu fungovat.
- Tím jsem nemyslela… - Vždyť jsi to teď řekla.
Vezmi to do svých rukou.
Podívej se na mě. S lítostí se nedá žít.
Mluvíme o té samé? Co měla ten zásnubní prsten?
- No a co? - Vidělas, jak byl velký?
S diamantem. S tím se nemůžu měřit.
Ona ale strávila narozeniny sama.
Ty bys dovolil, aby je tvá holka trávila sama?
A v tom to vězí. Využij toho.
A já měla za to, že ty jsi ten odvážnější.
Všechno se tak rychle mění. Nepoznávám tě. Jsi to fakt ty?
Překvapení!
- Všechno nejlepší. - Lásko!
- Tos nemusel. - Ovšem že musel.
Poslední narozeniny svobodná. Brzo budeš paní.
Počkat. MaBhenguová, je tu hrozně moc příborů.
Co teprve těch skleniček.
- Tak to ne. - Nevoní vám něco, Nkosi?
Nechutnají vám garnáty?
Nic se neděje, Mzizi. V pořádku. Děkuji.
Dobrá tedy.
Dobře.
Co to s vámi je? To musíte pořád něco vylévat?
Tak co v práci, chlape?
Cože to děláte? Vedoucího dílny?
Vy jste mistr?
Máte dobrý plat?
Co je? Řekla jsem něco?
To není jako tohle připálené kuře.
V práci to jde dobře.
Možná stárnu, ale síly mám na rozdávání.
Už nejsme mladíci. Nevadí. Na připálené jídlo si zvyknete.
To je prostě život.
- Jasně, prostě život. - Ano. Jezte, dobrou chuť.
Přinesu dárek oslavenkyni.
Lásko.
- To je pro tebe. - Díky.
Otevři to!
- To stojí majlant. - Ano, 200 000 randů.
Dvě stě tisíc?
- Mayi! - Zkus si je!
Mayi, dítě drahé, tohle se do taxíků nehodí.
- Pravda. - Nebojte.
- Bude ho střežit. - Nepochopils to, brácho.
Co prosím?
- Nádhera. - Tolik peněz.
- Auto by dávalo větší smysl. - Jo. Vítej mezi pracháči.
- Na peníze. - Bere si pracháče.
- Co zas? - Dumazile, dobrý?
- Ty vole. - Dobrý?
- Co se děje? - Dobrý?
- Je to tady. - Co je tady?
- Dítě. - Pro vás to jsou prachy.
- Vy jste těhotná? - Uklidněte se a přineste ručníky.
Dejte jí prostor.
- Ty vole! - Ručníky!
Ona nebude rodit. Ona už rodí. Ty ručníky!
- Cos tam viděla? - Nic jsem neviděla!
Dítě?
Jdeme, pane Čepičko.
Dýchejte.
Proboha!
Dýchejte.
- A je to. - Když nejde o kuře, tak o porod.
Viděl jsi ji? Je to láska mého života.
To je moje žena!
Dal bych si říct.
Kočička.
Jako žena se chcete dostat do práce.
A chlapi na vás pokřikují. Nedají si pokoj.
Zmizte!
- Víš co? - Hej!
Slyšeli jsme pláč
ztracených duší,
modlíme se za ně.
- Pane, kéž žijí dál. - Modlíme se.
Mayi, určitě ti nic není?
Tobě ten chaos nevadí?
Jsem ráda, že nemáš na obličeji jizvy. A že nemáš nic zlomeného.
- Nemusíme rušit svatbu. - O tu teď nejde.
Ale jde, prosím tě. A odkládat jsem ji nechtěla.
- Určitě jsi v pohodě? - Ano, jsem jen otřesená.
- Jen trochu otřesená. - To ne!
To snad ne. Je tady vězeň. Nemůžeme tu být s vězni.
- Ještě tě někdo uslyší. - Přes ten hluk?
Děkuju, že jste přišli. Ale sestra říkala, že mě dnes pustí.
- Nemusíte tu být. - Patříš do rodiny.
Budeš paní Sizwe Jamová.
- Zvykej si. - Co?
Objednala jsem tě na soukromou kliniku.
Jen kvůli dalšímu názoru. Než mi utrhneš hlavu.
Ten pan doktor je třída. Spolužák Sizweova táty.
- Robert? - Ano.
- To je na něm. - Čepičkář to přežije.
Protože chcete pro dceru to nejlepší.
Pan Čepička říká, že Mayi tu je v dobrých rukou.
Nic jí nechybí.
Lásko, myslím, že bychom měli vyslechnout další názor.
Jo.
Nestavíme se za Dumazile na porodní oddělení?
Odskočím si.
2. KAPITOLA MANŽELSTVÍ NENÍ VĚZENÍ?
Jsi slepá? Ničí ti život.
Nic neudělal.
Srazil tě taxík. To je znamení, ne?
Jo, že musím dávat pozor, kam jdu.
Přesně tak. Nenič si ten svůj nádherný život.
Celý život jsem se řídila rozumem.
A jednou jsem poslechla samu sebe.
Na vzrušení si život nepostavíš.
Věř mi, holka.
Mami, může být žena těhotná a nevědět to?
O to nejde. Ale že mi ta ženská porodí v jídelně…
Bože můj.
Kde vzala čas na randění?
Na to se čas najde vždycky.
Proč mlčíš? Nemáš co říct?
A co mám říkat?
- Už musím. Zatím ahoj. - Vyprovodím tě. Něco ti chci.
Nemůžeš jen tak odejít. Tobě nevadí, že ti porodila na zem?
- Nechceš to probrat? - Ne.
- Ahoj, lásko. Jak je? - Ahoj.
Tvoje holka si může dovolit vzít celou svou třídu na loď, ne?
Příští týden u přístavu Duran?
Být tvým žákem musí být super. Dostanou, na co pomyslí.
Rodiče se na tebe dnes moc těší.
Bože. Lásko, dneska to na dlouho nevidím.
Sizwe.
- Mám práci. - Je sobota.
- Vždyť to znáš. - Ani jsme nepřijeli a už chceš pryč?
Ať to nevypadá, že si dělám, co chci, protože to tam patří tátovi.
- Fajn. - Díky.
Hlavně s tátou neřeš politiku.
To byl vtip. Dělám si srandu.
Ahoj!
- Jak je? - Dobře.
Panejo, pojďte se obejmout.
- Pozdravujte mámu. - Jo.
- Ahoj, Mayi! - Ahoj!
Tak zase někdy! Mějte se!
- Můj zeť! - Jak se máte?
Mayi.
- Ahoj, tati. - Máte se?
- Ano. - Něco pro vás mám.
- Děkujeme! - Kdys to okno opravil?
Mám něco i pro vás.
- To tvůj kamarád. - Co?
- Tohle je pro vás. - Zweli.
- Kdo je Zweli? - Zweli?
Jo. Stavil se včera a přinesl si i vlastní nářadí.
Slovo dalo slovo, my si dali po panáku… Krása.
- Mayi, jaký Zweli? - Jeden milý mladík.
- Dárek pro vás. - Podrž to, prosím.
- To si vezmu. - Kdo se tě prosil?
Děkuju.
Jo, a něco jsem vám uvařila.
Posaďte se, dáme si oběd.
Nemůžeme se zdržet.
Sizwe musí do práce.
Bože, a já se s tím tak vařila. Vážně si nedáte?
Posaďte se, je navařeno.
Půjdeme po obědě.
Počkat.
Kdo je Zweli?
Ahoj.
- Jak je? - Zwe.
- Jako když mluvíš do zdi. - Chceš pomoct?
Zvládnu to sama.
No dobře.
Ještě něco.
Byla…
Ne.
- Od té doby tu nebyla. - Aha.
No jasně.
- Dík. - Mrzí mě to.
Proč nejíš?
- Jsem plný, děkuju. - Je navařeno. Jez.
Jaké to je?
Děje se něco?
To nic.
Určitě?
Nic mu není.
- Odskočím si. - Sizwe, jsi v pořádku?
- Nic mu není. - Půjdu za ním.
- Proč se o něj tak staráš? - Ty bys ho měl obskakovat nejvíc.
- Právě proto sem nechci jezdit. - Sizwe.
Ty vole.
Ty dveře nejdou zavřít.
Nech je otevřené, nikdo sem nepůjde.
Jak mám vykonat potřebu s otevřenými dveřmi?
Budu hlídat. Nikdo sem nepůjde.
Víš co, Mayi, nevadí. Musím jít.
Sizwe.
Bože!
Nepohádali jste se? Proč se nerozloučil?
- Musel jít. - Bez rozloučení?
- Kvůli něčemu v práci. - Nevychovanec.
Fakt.
Prosím, pane.
Kdo si myslíš, že jsi?
Proč chodíš k našim, aniž bych o tom věděla?
Počkat.
Mayi, uklidni se, prosím.
Co sis to dovolil? Opravovat jim věci?
- Ahoj, Mayibuye… - Přestaň.
- Provedl jsem něco? - To řekni ty.
To tys na mě začala křičet.
- Nevím, co je za problém. - Žes byl u našich.
A byls tam celý den.
- A mně ses od toho večera neozval. - Dobře.
- Chápu. Chtěl jsem… - Víš co? To je jedno.
Nepleť se mi do života.
Klidně dělej frajera, ale tohle si nedovoluj.
Dobře, Mayi. Poslouchej.
- Moment. - Zweli, kam jdeš?
Mayibuye! Mayi!
Mayi.
Počkej, prosím. Řekni mi jedno.
- O co jde? - Prosím?
Křičíš na mě, ale máš prsten. O co ti jde?
Nesundala jsem ho a tys mi dal pusu.
- A já… - Promiň. Měl jsem ti zavolat.
Nezavolal jsem, protože jsem se bál.
Bál jsem se o tebe snažit, protože jsi zadaná.
- Už to neřeš. - Něco jsem si uvědomil.
Nejvíc se v životě bojím toho, že propásnu šanci být s tebou.
Já nemůžu.
Jasně.
Jo.
Dobře.
Co?
Tak jo.
Řekněme, že to zkusíme.
- Jak to uděláme? - Takže ano?
Tys mi řekla ano? Ano?
Chci vědět, jaký je plán.
Dumazile.
Mělas tu pracovat.
A co ty uděláš? Otěhotníš.
Kvůli tomu jsi sem chodila?
Mluvím s tebou!
Tak nohy si roztáhneš, ale vlastní mámě neodpovíš.
To je síla.
Jamovi, ze srdce se vám omlouvám
za dceřino chování.
No jo.
Chápeme. Ale zklamalo nás to.
Moc nás to zklamalo.
Určitě pochopíte,
že už jí tu nebude třeba.
Samozřejmě, chápu. Sama jsem hrozně zklamaná.
- Nemůžete mě vyhodit. - Co prosím?
- Nevyhodíte mě. - Dumazile!
Z jakého důvodu?
Tohle je malý Jama.
Nevymýšlejte si.
Jasný?
Mluvím pravdu.
Vypadá úplně jako děda.
Podej mi ho. Podívám se.
Sizwe!
Chci tě políbit.
Co se děje?
Tys oplodnil Dumazile?
- Cože? - Proč jsi to udělal?
- Co prosím? - Takhle jsem tě nevychovala.
- Ne… - Proč jsi to udělal?
Co řekneme lidem? A co Mayi?
- A svatba? - Uklidni se.
Dumazile, řekni jim pravdu.
- To dítě je celé ty. - Já říkala, že je jak naše.
To je hovadina. Dumazile, řekni něco!
Synu, jsme tvoje rodina. Nám lhát nemusíš.
A co bych z té lži měl? Dumazile, řekni něco.
No dobře. Asi mu to není příjemné.
Dejte mně a synovi prostor, prosím.
Mně se možná svěří.
Jako chlap chlapovi.
Jděte, prosím.
Jsme si podobní?
O co tu jde, tati? Nespal jsem s ní! Mám snoubenku.
Vždyť je to hospodyně.
Co se rozčiluješ?
Synu, teď ti řeknu něco o životě.
Lidé v životě chybují.
Aha.
A kam tím míříš?
Že Dumazilino dítě patří sem, je naše rodina.
Je to tvůj mladší bratr.
Pomoz mi to prosím ututlat.
Chceš pomoct?
S matkou jsme tvrdě dřeli.
Na impériu.
Na výchově dětí.
Máte pohodlný život.
Jestli to máma zjistí, je konec. To bys rád?
Copak? V pohodě?
Jak to uděláme, Zweli?
Chci být s tebou.
Mám fajn život. Ale bez tebe by nebyl ono.
Na tom, co chci, nezáleží.
Proč? Přece tu s tebou ležím, ne?
Mayi, co ty chceš?
Chci tebe.
To říkáš jen proto, že to chci slyšet.
Chci, aby ses zeptala srdce, co opravdu chce.
Po čem toužíš?
Co?
Po tobě.
Chci tebe.
Tebe.
Tak hele.
Přiznal se, že to dítě je jeho.
Omlouvám se. Slibujeme, že se o něj postaráme.
- Patří do rodiny. - Jo.
Mayi se to nesmí dozvědět.
Ano, na tom jsme se se Sizwem dohodli.
Už vás tu nepotřebujeme.
Sizwe,
máš k tomu něco?
Omlouvám se, že jsem zklamal.
Hlavně tobě, tati.
Jo. Nikdo nejsme bez chyby.
Už to řešit nebudeme.
Už o tom nepadne ani slovo.
Ano?
Ano.
Ty někoho čekáš?
To asi bude Nana.
Tak pojď.
Půjdu se podívat.
Jo? Ale ne.
Strýčku, co vy tady?
No ty vole, takhle se vítá manželka?
- Manželka? - Ne.
- Jen klid. - Manželka?
Vysvětlím to.
Mayi, já ti to vysvětlím!
- Manželka? - Uklidni se.
- Pojď dál. - Ne!
- Jdeme. - Mayi!
- Neutíkej, spadneš. Hele… - Hej! Chlapče! Vrať se!
Jen ať si jde.
Pojď sem!
Bože můj.
Jdeme dál, a ty nás nevítáš.
Ty měšťačky. Hrozné místo.
3. KAPITOLA DOŽIVOTÍ!
Po zaznění tónu nechte vzkaz.
Mayi, prosím, nech si to vysvětlit.
Prosím.
Synovče.
Měli bychom stanovit datum.
- Díky, zlatíčko. - Na to zapomeň.
Díky, Madosini.
Ne, chlapče. Svým povinnostem se nevyhneš.
Kdo se tu vyhýbá? Posílám jí celou výplatu.
Synovče, Madosini je ještě mladá.
Má jen jedno dítě.
Rok truchlení už pominul.
Musí si najít manžela, ať může mít dětí víc.
- Manžela už měla. - Poslouchej mě, synovče.
Protože tvůj starší bratr umřel,
máš tu povinnost ho nahradit a vzít si jeho ženu.
Můžu se o ni postarat, aniž bych si ji bral.
A kdo jiný si ji má vzít? To ty děti nemají být z jedné krve?
Zweli, už mě neštvi. Buď rozumný. Mysli.
- Ty se spíš zamysli, co říkáš. - Já že se mám zamyslet?
Kristepane.
V této kultuře je zvykem,
že když ženě umře manžel,
její rodina chce, aby si ji vzal bratr zemřelého.
Děti tak budou mít stejné příjmení. Hlavně ty malé.
Teď je ale jiná doba.
Musíme si tedy položit otázku,
jestli se to od vás očekává i dnes?
A to i když se jedná o randění?
Těžko říct.
Ať jsi, kde jsi, lásko, miluju tě.
Práce není a jsem švorc.
Tak, a už dost.
Ne.
Probrečelas včerejšek a brečíš i dneska.
- Co je? - To neřeš.
- Za hodinu máš zkoušku šatů. - Nejdu tam.
Mayi. Posaď se, prosím. Vypij si kafe.
Najez se. Pak mi o tom povíš.
Já jsem totiž zmatená.
Co se děje?
Vyspali jsme se spolu.
- S tím saxofonistou. - Ty ses s ním vyspala?
- A on má manželku. - Ty vole. To chce panáka.
- To je síla. - Chlapi jsou svině!
Já že je jiný, že mezi námi je něco výjimečného…
Kašli na něj. Máš snoubence.
- Musím Sizweovi říct… - Zapomeň!
Musím. Jinak začneme život ve lži.
- Zapomeň! Takové věci se nepřiznávají. - A co mám teda dělat?
Poslouchej mě. Ze všeho nejdřív
vylezeš z postele a půjdeš do salonu.
A zapomeň,
že o tom někomu byť jen cekneš.
Jasný?
A o tom saxofonistovi
už nepadne ani slovo.
- Díky. - Odnes to do kuchyně.
Madosini, ještě než půjdeš, nejdřív si k nám přisedni.
- Chceme něco probrat. - Ne.
- Tohle by mělo zůstat mezi muži. - Je to její život.
Madosini.
Ano, bratře?
Ty by sis mě vzala?
Jestli myslíš, že to tak bude nejlepší,
tak ráda.
Ne. Na to se tě neptám.
Kdyby sis mohla vybrat, koho si vezmeš, vybrala by sis mě?
Pokud bys tak rozhodl…
- Ne. Já se ptám… - Zweli, slyšel jsi.
- Nepřerušuj mě. - Zweli!
Nechci, aby ses bála o svou budoucnost.
Nepřestanu se o vás starat, dokud to nezvládneš sama.
- Takhle to nechodí. - Strýčku!
Já si ji nevezmu jen proto, že to chceš ty.
- Hej! - Ne.
Každý má právo vybrat si, koho si vezme. Ať si najde muže, co ji bude milovat.
- Chlapče! - Nevezmu si ji.
Zwelethu! Chlapče!
Ty mě neposloucháš.
- Padesát tisíc. - Cože?
- Každý měsíc. - Padesát tisíc randů.
A taky mi zrenovuješ byt.
Jeden rok mateřské.
Jinak paní Jamové řeknu, že to není vnuk,
ale tvůj syn.
Dobře.
Asi by se hodila mimóza.
Ano, prosím!
Já nechci, díky.
Tak dobře.
Jsou šaty připravené?
- Ano. - Takže…
Zlatíčko.
Vím, že se ti líbily ty druhé šaty.
Když už tu ale jsme, nechceš si vyzkoušet i jiné?
Nevadí ti to, že ne?
Jistě že ne.
Skočím pro ně.
Tyhle jsou od Swarovského. Úžasné.
- Krása. - Váží tunu.
Nebude moct dýchat.
Napij se.
Seber se, prosím tě.
Dělej, že si to užíváš. Už bude konec.
Tak co? Líbí?
Jsou hezké.
Je mi z toho džusu zvláštně. Jako bych se vznášela.
- Jen pijte. - Můžu teď ty moje šaty?
- Jsou tu i jiné. - Nejsem panenka.
Ani váš projekt. Jsem člověk. S vlastními pocity.
A vím, které šaty si chci vyzkoušet. Prosím.
- Mayibuye! - To nic. Skočím pro ně. Budou vám slušet.
Děkuju.
Zazpívám o tom,
jaká to je krása,
když se muž věnuje dobytku.
- Co to do tebe vjelo? - Panenko svatá.
Mayi, drahoušku, ty budeš tak nádherná nevěsta!
Čeká tě nádherný život. Takový život jsem ti vždycky přála.
Přinesu ti vodu.
MaBhenguová, co jste to pily?
- Piju snad? - Mayi. Co tvoje matka pila?
- Moc toho neměla. Vždyť ji znáš. - To vidím.
- Jsi namol. - Bonzáku.
Tati, tohle řešíme pořád.
Dali jste mi všechno. Udělá mi to radost.
- Dobře, dítě. Děkuju. - Já děkuju vám.
- Mám tě ráda. - No jo.
- Tebe taky, mami. - Ahoj.
- Mějte se. - Ahoj.
Teď už jen vyřešit tu protékající střechu.
Už protéká dlouho. Proč jsi ji ještě nespravil?
Nejsou na to prachy.
Jak to? Když jich máme tolik?
Ne, MaBhenguová, na ty se nesahá.
Kvůli té střeše tu ani nemůžeme uspořádat svatbu.
Víš, že o to nejde.
Jamovi řekli, že se do toho nemáme montovat.
- Nejsme na úrovni. - Na Jamovy zapomeň.
Protéká nám střecha.
A co dveře od záchodu? Jen zafouká a už se otevřou. Potřebují opravit.
Nové záclony jsem nekoupila snad dekádu. To toho chci tolik?
Jsi namol!
Sizwe?
- Sizwe! - Už jdu!
- Proč nemůžu řídit já? - Nevíš, kam jedeme.
Do vlastní rozlučky snad můžu mluvit.
A právě toho se bojím. Vzhledem k tomu, žes oplodnil Dumazile.
- Neoplodnil. - Ale jo.
- Vážně ne. - Sizwe.
- Nech toho. - Kámo.
- Fakt ne. To táta. - Cože?
Nechtěli jsme, aby máma vyšilovala.
Cože?
Je to pravda?
Tak je?
- Ano. - Roberte!
- Tys to vzal na sebe? - Co jsem měl dělat?
To není tvoje starost, kámo.
Se služkou! S Dumazile!
- Lindiwe. - Nevyslovuj moje jméno.
Kdoví, cos tou pusou dělal.
- Moje pusa… - Udělals ze mě krávu.
Já vím, že chlapi podvádí.
Ale v mém domě! A s Dumazile!
Promiň.
Jak…
Můžu to napravit?
MAYI, PROSÍM, PROMLUVME SI
PŘEČTENO
Ahoj.
Díky. Tos nemusela.
- Táta je naštvaný. - To přežije.
- A co ty? - Co já?
Víš, proč jsem se takhle rozhodl?
Vím. A jsem ti moc vděčná.
Tvůj bratr byl úžasný člověk.
Jo. Takový se jen tak nevidí.
Doufám, že někoho takového najdu znova.
A snad už i můžu.
- Šanci už máš. - To jo.
A co ta žena, co tu předtím byla?
- Co s ní? - Chceš si ji vzít?
- Jo, ale to se asi nestane. - Kristepane.
Ví, že nejsem tvoje žena?
- To by stejně nic změnilo. - Nikdy nevíš.
Pověz mi o ní.
Jmenuje se Mayibuye, ale všichni jí říkají Mayi.
Je…
Ach jo.
PROMIŇ, ZLATO, ODPUSŤ MI, PROSÍM
Dobře, zlato.
Vím, že to nespravím ničím, co řeknu.
Cítil jsem se poníženě a že pro tebe nejsem dost mužný.
Kvůli těm problémům tam dole.
Takže jsem si chtěl zvednout sebevědomí. Omlouvám se.
Tak jo.
Tímhle ti chci ukázat, že mě to mrzí.
Panebože.
No jo.
Já nevěděla, že takové diamanty ještě dělají!
Lásko.
- Líbí? - Ne.
- Ne? - Ne.
Roberte, ne.
To myslíš, že si mě koupíš diamanty?
- Ne. - Ano.
Ne, zlato. Nekupuju si tě. Jen ti říkám, že mě to moc mrzí.
Problém byl tam dole.
Tvůj problém je, že jsi prase!
- Jo, to jsem. - Takže se omlouváš?
- Ano. - Něco by to mohlo…
Možná jsi už o tom slyšel.
Omluvy se prý líp přijímají v jižní Francii.
Vezmu tě kamkoli. Kam jen budeš chtít.
- Nelíbí se mi zvuky, jaké vydává auto. - Ne?
Všichni se vozí v hezkých autíčkách, jako je třeba BMW X7.
- Jsem na tom bledě. - Jo, ne.
Žádný problém. Auto není problém.
BMW by ti slušelo. Černé.
- X7. - Spolehlivé auto.
- Jo. - Kloužou po povrchu.
- Jako já. - Takže?
Promiň. Už to neudělám.
Jo.
- Takže ho dostanu? - Jo.
- Koupíš mi ho? - Jasně.
No jo.
- Ty jo, Sizwe! - Je tvoje.
- Co? - Koupil jsem ti ho.
Mně?
Uvědomil jsem si, že koupit náhrdelník byla blbost.
- Vždyť jezdíš taxíky. - Ty jo!
NOVÉ AUTÍČKO, NOVÉ JÁ! #BUDOUVÝLETY #ŠťASTNÉKILOMETRY
#ROZMAZLUJEMĚ #NEJLEPŠÍSNOUBENEC
#VÝLETUJU SE ZLATÍČKY
- Pořád tu strašíte. Nevdáváte se zítra? - Klídek, už končím.
- Tak si tu svatbu užijte. - Děkuju.
- Tak nashle. - Díky, nashle.
Můžu dál?
Co tu děláte?
Dlužím vám vysvětlení.
Nic mi nedlužíte.
Nejsem za Zwela vdaná.
- Nemusíte kvůli němu lhát. - Ale já nelžu.
Vysvětlím vám to.
Fajn.
Poslouchám.
Moje nádherná dceruško.
Na dnešek nikdy nezapomeneš.
Nano.
Pomoz mi, prosím. Nechce nastartovat.
- Svez mě ty, prosím. - Kam?
Mám hraní. Nevyzvídej. Hoď mě tam.
- A kde to je? - Nevím, ale je to velká akce.
- Prosím. Nevyptávej se. - Velké akce ráda nemám.
Nano, za ty peníze budu moct splatit ten dluh za Black Books.
- Nano, prosím. - No tak jo, fajn.
Hodím tě tam, ale nezůstanu.
- Nezůstanu. - Díky, Nano.
- A dáš mi na benzín. - Pak, teď jsem švorc.
A čím natankujeme? Vodou?
- Prosím vás. - Ano?
- Necháte nás na chvíli? - Dobře.
S nevěstou a její matkou.
Copak, tati?
Koukej.
Vidíš?
Mayi.
Tohle jsou ty peníze, které nám dáváš, co sis našla práci.
Nic jsme neutratili.
Tím chci říct, ať se řídíš hlasem svého srdce.
- Ne pocitem bezpečí nebo penězi. - Bože.
Tati, co tím chceš říct?
Mami?
Pojďme.
Tak otevři.
- Co je? - Jedeme pryč.
- Dělej, startuj. Mizíme. - Nemáš tu hrát?
Nano, tohle je Mayina svatba.
- Co? - Nechci to vidět.
Nechci vidět, jak si bere jiného. Prostě ne. Na co čekáš?
- Nastartuj a jedeme! - Klídek, Zweli.
Kámo, uvědom si, že jsi umělec. Máš tu kšeft.
Takže jim mám dělat šaška?
- Jo. - Vůbec.
Mayi si vybrala. Smiř se s tím.
To nedokážu.
Ber to jako něco, co ti to pomůže uzavřít.
Jako rozloučení.
Tys věděl, že tu bude?
Překvapilo mě to.
Není na co čekat.
Pane Jamo, tento prsten
navlečte manželce.
A nyní přejděme ke slibům.
Mayibuye Nkosiová.
Cos mi vstoupila do života,
jsem neskutečně šťastný.
Můj život je zářivější.
Jsi ohleduplná
a laskavá
a já jsem šťastný muž.
Těším se, až založíme rodinu.
Že se budeme už navždy milovat. Na věky věků.
Miluju tě.
Amen.
Sizwe.
Jsi na mě moc hodný.
A je nám spolu krásně.
Těším se, až založíme rodinu.
- Amen, svatebčané. - Amen.
Neprotahujme to.
Pokud je přítomen někdo,
kdo má vůči tomuto svazku námitky,
nechť promluví nyní.
Nyní máte příležitost.
Nikdo nenamítá.
S upřímnou radostí
vás prohlašuji za ženu a muže.
- Můžete políbit… - …nevěstu.
Děkuji.
Mayi.
Dobrý?
Lásko, tvůj podpis.
Mayi, jsi v pořádku?
- To nic. - Podpis.
Promiňte, pane faráři, ale už jsem řekla ano.
Proč to podepisování?
Tohle je právní dokument. Takhle z vás bude paní Jamová.
Takže dokud to nepodepíšu, nejsme svoji?
Zákonnou manželkou pana Jamy budete,
jakmile to podepíšete.
Podepiš to, lásko.
Já nemůžu.
- Prosím? - Co se děje, Mayi?
Mayi? Co to do tebe vjelo?
Mayi!
- Mayi! - Mayi!
- Ochranka! - Mayi!
Ochranka!
Nechte mou dceru!
- Mayi! - Nechte ji!
- Ne! - Mayi!
Zwelethu!
- Zweli. - Mayi?
Ale ne.
Co se to děje?
- Chci nám dát šanci. - Mayi!
Jedeme.
Rychle.
Až příliš mnoho lidí dbá na to, co si myslí druzí.
Zamyslete se. S následky svých rozhodnutí budete žít vy, ne oni.
Poslouchejte mě.
Ano, povinnosti je třeba plnit,
jenže vás to nesmí stát váš osud.
Překlad titulků: Eliška Vratislavská