Стига, ще се справиш.
Нямаше да те карам, ако не знаех какво точно ще стане.
Какво те прихваща?
- Нищо. - Излагаш се.
Говориш уверено, обаче не знаеш какво ще стане.
- Знам. - Не знаеш.
- Не си го правил. - Не е вярно.
Точно този сценарий е нов, но сме разигравали подобни.
Теренът е друг, но играта - същата.
Не е същото.
Лъки, чуй ме.
Добрите хора са повече от лошите.
А на добрите, обикновени хора
им идва отвътре да помагат, когато видят човек в беда.
- Някой ще ти помогне. - Лесно ти е на теб.
Мислиш, че ми е лесно, така ли? Да те пращам там?
Изобщо не искам да те карам.
- Значи се тревожиш? - Естествено, притеснявам се за теб.
Защо, щом уж знаеш какво точно ще стане?
Лъки, каквото и да си мислиш, избий си го от главата.
Не ми върти номера.
Не и днес.
Рискът не си струва.
Просто искам да се измъкна жива.
Това е начинът.
А ако не идва за сделка?
Тогава ще се задействам.
Сигурна ли си?
- За кое? - За всичко.
Парите ще са у нея.
Нека дойда.
Не си поканен.
Открих това.
В нещата на Кари. Може да го искаш.
Здрасти, Дъч, как си?
Цъфтя.
Добро утро.
- Сложихте ли й бръмбар? - Да.
Добре, да ти обясня стъпките.
Агент Ранд сигурно вече ти е казала, но нека повторя.
Не си сама.
Тук ще сме Ранд и аз. Отрядът е на километър и половина.
Ще чуваме и записваме всичко от предавателя.
От теб се иска да документираш престъплението.
Нищо няма да им даваш,
докато Уитакър гласно не потвърди, че се е облагодетелствал от петрола.
- Схема и умисъл, ясно. - Точно така.
- Знаеш ли си ключовата дума? - Да.
Кажи я.
- Гений. - В изречение.
И без да си гений, ще се сетиш, че опре ли до ключова дума, си закъснял.
Това е мястото.
Ние ще сме ето там, ще имаме пряка видимост.
Добре, до после.
ПО РОМАНА НА МАРИСА СТЕЙПЛИ
- Дали й е по силите? - Ще се справи, бива си я.
- Изглежда притеснена. - Няма да се огъне.
Много си мълчалива.
Просто мисля.
За какво?
За затвора.
- Май не ти благодарих, че ме измъкна. - Вярно, пропусна.
Е, свободата вървеше с голям ангажимент.
Последователен съм.
Дано не е било само заради това.
Съжалявам, че се позабавих с намирането на парите.
Колата приближава, на 500 метра е.
Шоуто започва, хора.
Отне ти известно време, докато се осъзнаеш.
Все пак синът ти беше замесен.
Не съм те карал да го набутваш,
но много съжалявам за това как се развиха нещата.
Трябваше да ти го кажа по-рано.
Трудно изразявам чувства.
Баща ми ме спукваше от бой като дете.
Затова и нямах деца.
Имаше дете, Уейн.
Изборът беше твой, а не мой.
Знаеше мнението ми.
Мисля, че и за двама ни би било от полза да гледаме напред, а не назад.
- Съгласна ли си? - Да.
Значи ти ни създаде толкова проблеми.
- И аз не си те представях така. - Сигурно.
Съчувствам ти, Лъки. Не биваше да си в това положение.
Не ти, а баща ти открадна парите ми.
Измъкнал ги е под носа ти.
Да. И докъде се докара?
Чувам, че си голяма умница.
При други обстоятелства можеше да работиш за мен.
Не, благодаря. Знам как третираш жените, които ти служат.
- Тя ще провали всичко. - Спокойно, това е за загрявка.
Странно че не сме се виждали. Кари все говореше за теб.
- Сигурно само хубави неща. - Когато станеше дума за деца.
Кари искаше момиче, защото нямало да се справи със син.
Не проумяваше защо баща му не го зачита за нищо.
Опасяваше се, че носи сбърканите му гени.
Никога няма да разберем.
Казвах му, че не му трябва нищожество като теб.
Но да знаеш, че с кражбата на парите Кари не целеше да ощети мен.
Нито Присила или Джон.
Това беше неговият начин да каже:
"Майната ти, Уейн".
- Какви ги върши? - Не знам, става нещо.
Търпението ми се изчерпа напълно.
За пръв път се виждаме, но ще ти дам един приятелски съвет.
Не ми е за парите.
Важен е принципът. Но долна измамница не би го разбрала.
И ако ме подразниш толкова, че да ми се прииска да те убия за кеф,
цената ще си струва.
Затова пак те питам.
Къде са ми парите?
Добре.
КАРИ МАСТЪРСЪН БАЛАНС
- Какво е това? - Всичко е там.
Десет милиона долара. Без няколко хиляди, Кари е имал разходи.
- Обърнала си ги в криптовалута? - Не аз, а Кари.
Не спомена тази подробност, когато поиска срещата.
- Явно съм пропуснала. - В сметката се влиза с парола.
- Сигурно носиш и нея. - Да, паролата е застраховката ми "Живот".
В момента фигурира само на едно място.
Аз си тръгвам невредима, а ти си получаваш парите.
Другият вариант е хората ми да те разпорят
и да вадят орган по орган, докато не ми я кажеш.
- Би могло. - Лъки, не се разбрахме така.
- Не каза нищо за това. - Не счетох за нужно, Уейн знаеше.
- Нали, Уейн? - Какво?
Уейн знаеше, че парите са в крипто.
Както и че Кари е в Ла Хоя.
Какви ги говори, Уейн?
Също знае, че ФБР е тук.
Подслушва всяка наша дума.
Неговият авер Кършоу му е казал.
Така и така сме тук,
предлагам да свалим картите.
- Недей. - Да имаш по-добра идея?
- Били… - Не мърдай!
Да не си посмял.
- Браво, Лъки. - Реших да изравня везните.
- Явно и ти не си знаела за Кършоу. - Номерът ти няма да сработи.
Не знам кога Кършоу е влязъл в отбора, но вероятно е наскоро.
Иначе Уейн нямаше да допусне да бъдеш арестувана с Джон, нали?
Знаеш процедурата. Свали оръжието и го хвърли на пода.
Ти въртиш Ранд, аз - Кършоу. Въртележката е пълна.
Когато ти сече пипето, опасността е, че свикваш да си най-умният,
но ако друг те засенчи, се оказваш ужасно неподготвен.
Доведи го.
Нима очакваше да дойда, без да взема предпазни мерки?
Ако му направиш нещо, ще се простиш с парите.
Ще ме умори! Още си мисли, че командва парада.
Казвай паролата.
Мръсник такъв. През цялото време си бил с тях.
Малката се усети още първия ден, а ти…
- Ти беше като сляпа. - Мислех, че си просто тъпанар.
Казвай, с какво те вързаха?
- С нищо. - Глупости!
Лично отидох при Уитакър, още преди години.
- Сам го реших. - Защо?
- Защо ли? - Защо?
Защото тази наша работа е като да пикаеш срещу вятъра.
Обречени сме да се проваляме ежедневно.
Поне кинти да има.
- Отиваш в затвора. - Виж сега…
- Зад решетките. - Да те улесня ли?
Ще те гръмна!
- Не! - Стой на място, Лъки.
Насред сделка сме, не можеш да си тръгнеш току-така.
Удари го пак.
Бас ловя, че сега килията ти липсва, Джони.
Дадеш ли му парите, ще убие и двама ни.
Времето изтича, Лъки. Дай паролата и може да си тръгнеш жива.
- Иначе ще гледаш как баща ти умира. - Хайде, застреляй ме.
- Давай. - Млъкни, Джон.
- Аз съм този, който те обра. - Татко, замълчи!
Не забравяй кой те докара дотук.
Не бях аз.
Сега е готов да се жертва, но той е причината да си тук.
- Винаги си била негова пионка. - Не е вярно.
Какво решаваш?
Планът остава.
Пускаш ни и ти пращам паролата.
Промяна в плана.
Майната им на парите. Той ме окраде и трябва да бъде наказан.
- Ще гледа как дъщеря му умира. - Не!
Ще го оставим жив известно време, за да може да я оплаче.
Ти забърка тая каша, оправи я.
- Не! Присила… - Покажи ми, че си готова да се завърнеш.
Присила.
Не! Присила, не.
Присила, недей.
Пусни я, Присила.
Присила, недей!
Присила…
Присила.
Съжалявам, скъпа.
Мамка му.
- Хайде. - Бързо.
Виж се само.
Пълзиш по земята като червей.
Мамка му!
Прояви малко достойнство де.
Мамка ти, Присила.
Ако поне веднъж се бе държал като баща с момчето ми,
сега нямаше да си в това положение.
Мамицата ти!
Давай.
Здравей, Джон.
Дъч.
Да вървим.
Казах ти да не идваш.
Реших, че се шегуваш.
- Да се махаме от тук. - Още не.
Казах ти, че няма да сработи.
Права беше.
Вината е твоя, нали, Джон?
- Да, така е. - Вървеше чудесно.
Но в теб има нещо, някакъв дефект или празнина, не знам.
Все не ти стига.
Какво да ви правя сега?
Пусни ни.
И защо?
Защото те моля за шанс, какъвто ти не получи.
Дай ми го.
Или ни убий, но ми писна да бягам.
От теб, от всички.
Не е лесно просто да си тръгнеш.
Не знам.
Не съм стигала до там.
Изходът е натам. Може да вземете колата.
Хайде, развържи го.
- Благодаря. - Не го правя заради теб.
А парите?
Той би искал да са за теб.
Благодаря.
Голям късметлия си.
И да не съм ви видяла повече, ясно?
- Боли ли? - Не.
- Как си изпроси тази рана? - Защо реши, че съм си я изпросил?
- Така ми се струва. - Казах, че часовникът му е менте.
- Татко. - Което си беше вярно.
Устат си дори с пистолет, опрян в главата.
- Намерил кой да го каже. - Съжалявам.
Кога се усети за Уитакър?
В Ла Хоя.
Щом Присила ни откри, значи той е имал сведения отвътре.
Защо не ми каза?
- Защото не бях сигурна. - И си действала само по нюх?
Ако грешах, значи беше жесток блъф.
Да го отпразнуваме.
Не, ще празнувам, докато спя.
- Моля те. - Хайде де, черпи стареца с един бургер.
По джоба ти е.
Очисти Уитакър, а?
И ти уби човек днес.
Ако си дошла да гръмнеш и мен, давай направо.
Би било твърде лесно.
Искам да се гърчиш зад решетките до края на живота си.
Записа в актива си Уитакър и ФБР къртица на висок пост.
- Сложи точка и си вземи медала. - Не и без теб.
Не можеш да имаш всичко.
- Ти уби партньора ми. - Не съм.
Не дръпна спусъка, но го уби.
Върви си, Ранд.
Не си ли уморена?
Ще те пипна.
- Мислех, че не обичаш краставички. - Мразех ги като малка.
- Гнусеше се и ме караше да ги махна. - Някои неща се променят.
Много са вкусни.
В затвора често сънувах един сън.
Някаква купчина.
Намотани на топка чаршафи върху леглото ми в килията.
И всеки път отивах там, награбвах ги
и чак тогава осъзнавах, че в тях си ти.
На няколко дни, увита в затворническите ми чаршафи.
Мигаше срещу мен с ония ми ти големи кафяви очи.
Без да плачеш и да се сърдиш.
Доволна беше, че си с мен.
После се сещах, че сме в затвора и трябва да те измъкна.
Свалях чаршафа от леглото и го увивах около гърдите си, за да те нося.
И всеки божи път, без изключение, когато приближах надзирателя
и той видеше това красиво, безценно създание, притиснато в мен,
просто ми отваряше вратата.
И двамата с теб излизахме заедно под яркото слънце.
Това е сънят.
- А ти? - Какво аз?
Какво сънуваш?
- Нищо. - Не е възможно.
Сънят ми не е нищо особено.
Не е хубав като твоя. И е все един и същ.
Как съм под водата…
и не мога да дишам.
И после се събуждам. Това е целият сън.
Нали знаеш какво значи?
- Да. - Че няма време.
Няма кога да правиш нещата, които искаш.
Така че кажи.
Какво ти се прави?
- В смисъл? - Вече нищо не ни възпира.
Пак сме заедно, и то фрашкани с пари.
Татко, изобщо не искам парите.
- Я стига. - Сериозно ти казвам.
Дотук бях.
Как откри паролата?
Ябълка, хамстер,
карма, сняг…
Явно е по-умен, отколкото мислех.
Да.
- Помниш ли Томи Чорльото? - Естествено.
Изобщо не умееше да правиш плитки.
Понеже ти не даваше да те реша.
- Наложи се да измисля Чорльото. - Наложило се е?
Иначе все щеше да изглеждаш като хваната от гората.
- И един ден просто си го измислил. - Да.
- Представа си нямах от момичешки коси. - И от плитки.
Това вече го изяснихме.
Заплетените кичури те докарваха до рев.
Сякаш ти вадех зъб.
И затова кръщавах всяко възелче.
Я, Томи Чорльото.
Виж ти, Тина Чорлата.
Тими Чорльото.
Тими се сърдеше, като му викат така. "Просто Тим."
Тревър Чорльото. Томас.
И Таурус Чорльото. Ще рече Телец, а дори не беше тази зодия.
Здрасти, татко.
Предусетих какво ще направиш.
Цял живот си затварях очите.
Не помня да е имало момент, в който да не кроиш нещо.
Татко!
Просто си такъв.
Татко!
Знаеше, че не плувам.
Но най-хитрите измами са 90% истина, нали?
А аз наистина се давех.
Аз съм баща й.
Миличка, добре ли си? Аз съм баща й. Какво стана?
Знае да не влиза на дълбокото.
Бутна ли те някой? Добре че сте били тук, госпожо!
Няма страшно.
Хайде сега.
Как така няма спасител? Вие ли сте управителят?
- Да. - Джон Армстронг.
Само за да го заплашиш със съд и да спим без пари.
Истината е, че беше готов да рискуваш живота ми за едната далавера.
Но вече край.
Няма да ти дам парите.
Но ти давам свободата.
Дано я използваш мъдро.
ТВОЯТА ПАРОЛА ОТ 12 ДУМИ
ЯБЪЛКА, ХАМСТЕР, КАРМА, СНЯГ, ПРАЗНИК, ЗАЛЕЗ, КЛЕТВА…
Обичам те, татко.
Но няма да ме видиш вече.
Сбогом.
Превод на субтитрите Боряна Богданова