Я знаю, коли йти
Я знаю, коли лишатися
Робити свої справи
- Так. - Я знаю.
Я ловлю хлопця з газетами Але нічого не міняється
Я стою на вітрі Але не махаю рукою на прощання
Що далі?
Але я намагаюсь
Намагаюсь
ВІТАЛЬНЯ – КНИЖКИ – КАБІНЕТ
- Іде поруч зі мною - Сучасне кохання
- Проходить мимо - Сучасне кохання
Приводить вчасно до церкви
- Вчасно до церкви - Лякає мене
- Вчасно до церкви - Мене веселить
- Вчасно до церкви - Дарує віру в Бога і в людей
- У Бога і в людей - Ніяких конфесій
- У Бога і в людей - Ніяких релігій
- У Бога і в людей - Не вірю в сучасне кохання
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ МАРІССИ СТЕПЛІ
ЛАКІ
МАЙКЛ ЛЬЮЇС НЕСКІНЧЕННІСТЬ
Армстронґ. До тебе відвідувач.
Не за графіком же.
Сам знаю. Але на тебе чекають.
А ви не зайдете?
Іди сам.
Скучаєш за мною?
Коли-не-коли.
Вигляд у тебе на мільйон.
Прісцилло, більшість людей, які щойно вийшли з в'язниці…
туди більше ні ногою.
Отака я дивачка.
Ти ж з нею розмовляєш.
Коли-не-коли.
Знаєш, де вона?
Ти ж розумієш, що я не сказав би тобі, навіть якби й знав.
Думаю, ти врешті передаси мені
повідомлення, для чого й прийшла.
Ти так добре мене знаєш.
Мав час узнати.
Хай принесе мені гроші, Джоне. І швидко.
Тоді я владнаю все з Вейном
і не дам убити наших дітей.
Твій малий
збунтувався.
Чи його схопили.
Я ще з'ясовую цей момент.
Хай там як,
а це означає, що гроші вже не в неї.
Якщо поки що ні, ми з тобою знаємо, що скоро будуть.
Я її бачила.
Он як?
І як минула зустріч?
Для неї – не дуже.
Але ж вона пішла.
Я б сказала, шкутильгаючи.
Він її вб'є.
Ти її вб'єш.
Якщо не підіграє.
Прісцилло, вона й так підіграє.
Просто ти ще не освоїла правила гри.
Я й забула, як ти вмієш діймати бравадою.
Існує батьківська гордість, а існує сліпий нарцисизм.
Ну,
моя дочка зі мною принаймні спілкується.
Я можу простити тобі крадіжку.
Тебе вже не переробити.
Але…
коли твоя дівчинка вмиратиме самотня й налякана
з кулею в голові в богом забутому сховку,
думаю, навіть ти відчуєш себе відповідальним.
- Коли я звідси вийду… - Прошу, не починай.
Не ганьбися.
Я…
Я скучаю за тобою…
коли-не-коли.
Її час спливає, Джоне.
Так їй і передай.
Ой боже.
Відійди від моїх дівчат.
Вибачте. Я не хотіла вас налякати.
А я налякана з вінчестером у руках?
Я вмираю зі спраги. Ішла кілька годин.
Та ну?
Значить, пройдеш іще.
- Вона вбила змію. - Невже?
Та хотіла вжалити.
Я просто зреагувала.
Ви зробили б так само.
Як ти тут опинилася?
Потрапила в аварію.
Поранена?
Кілька порізів, але кров, здається, вже не йде.
- Швидку викликати? - Ні. Не треба. Я…
не маю страховки.
Не мулятиму вам очі.
Дякую, що дали попити водички.
Не підкажете, де тут найближче містечко?
Кінґман кілометрів за 60 на південь.
Поки дійдеш, тебе доб'є тепловий удар.
Заходь у дім.
Умиєшся й поп'єш води зі склянки.
Подумаємо, що з тобою робити.
Відомо, хто наші друзі?
Поки що ні.
Документів нема. А номерний знак записаний на підставну компанію в Делавері.
Чому ви вважаєте, що вони мають відношення до справи?
Смертельна аварія,
машина з липовими номерами
менш ніж за 50 км від місця збиття Мейсона.
Думаєш, це збіг?
Ми обоє знаємо, що там, де Прісцилла, там завжди гора трупів.
Думаєте, вона була тут?
Ні.
Прісцилла рук не бруднить.
Думаю, тут була Лакі.
І чинила опір.
Одна дівка вбила двох бандюків? Вона ж важить 40 кг, ще й наскрізь мокра.
Не знаю, що тут сталося, але впевнена, що вона тут була.
Вона ж утекла.
Що притягло її назад?
Десять мільйонів доларів.
Ні.
Щось інше.
Прямо за вами.
Добрий ранок, помічнику директора.
- Про Мейсона щось чутно? - Я щойно з лікарні.
Він сильно постраждав від удару.
Його прооперували, але із завданнями покінчено.
Я все думаю, що гірше:
що ти очолила з Веґаса масштабну операцію, не повідомивши мене,
чи що нічого не добилася.
- Не найзірковіша моя мить, сер. - І тут ти мала б сказати,
що це не пов'язано з твоїм бажанням
знов запроторити за ґрати Прісциллу Мастерсон.
Погуляй, Ґейтс.
- Пітере. - Ти здаєш позиції, Біллі.
Нічого подібного.
Я роблю свою роботу.
- Я вистежую гроші. - Аж до Прісцилли?
До Вейна Віттакера.
По-твоєму, Прісцилла вкрала у Віттакера?
Ні. Вона б так не ризикувала.
Зате Джон Армстронґ і долара не упустить.
Підозрюю, що він назбирав за її спиною непогану заначку.
А тепер вона вийшла з тюрми,
і він хоче перевезти гроші, поки їх не знайшла Прісцилла.
І дзвонить дочці.
Віттакер послав Прісциллу відслідкувати гроші.
Якщо вона знайде гроші, вважай, що ми її взяли.
Вона здасть Віттакера, й посадимо їх обох.
Того разу не здала.
Але відчула смак тюремного життя.
Добре, даю тобі свободу дій.
Але триматимеш мене в курсі, чуєш?
- Ти мене чуєш? - Я вас чую. Так, сер. Чую.
Я вас чую.
Я все бачу.
Отой твій погляд.
Який погляд?
- Отой. - Оцей?
Вендети гроблять такі справи.
Не зроби її знов своїм «білим китом».
Так, сер. Ґейтс.
Прибери волосся назад. Отак.
- Отак? - Так.
- Трохи… - І заколи.
- Добре. - Так. Повністю.
Щоб я бачила рану.
Глибокий поріз. Це ж треба.
Рану можна було б зашити, але вже пізно.
А ваша мама знає, що робить.
Вона нам не мама.
А бабуся.
Це дівчатка моєї дочки.
То було давно, але у старших класах я працювала санітаркою.
І ти б здивувалась, узнавши, скільки таких ран я відмила.
Скільки дітей, що впали зі скейтборда й…
Усе.
Це ви намалювали?
Я. Коли була мала.
Гарний? Вона здібна художниця.
Як її мама.
Мені малюнок не подобається, та бабуся його не знімає.
Що?
А можна подивитися?
Аякже.
Ану.
А чим тобі не подобається малюнок?
Я хотіла намалювати нас з бабусею.
- Але… - Вони схожі на птахів.
Неправда.
- Це ж пір'я. - Я попрошу.
По-моєму, це явно волосся.
Це її шедевр.
І він тільки мій.
Я його не зніму.
Може, подзвонити твоїм рідним?
Ні. Не треба.
- Упевнена? Має ж хтось бути. - Ні.
Дівчата, а йдіть пошукайте у своєму свинарнику Тобі.
І покажете…
- Рейчел. - Рейчел.
Покажете Рейчел кролика. Ідіть пошукайте.
Бабусю, Тобі їй не цікавий.
Може, й цікавий.
- Ходімо, Елі. Допоможи. - Добре.
Глянь під ліжком.
Не сильно радійте.
Маленький Тобі в моєму пікапі.
Іноді, коли я хочу посидіти в тиші, посилаю їх його шукати.
Якщо колись матиму дітей, теж так робитиму.
Я не хочу вам брехати.
І ви, мабуть, здогадалися, що то була не зовсім аварія.
Здогадалася.
Я відчула.
Між нами з чоловіком зав'язалася бійка, й він…
виштовхнув мене з машини.
Я… Тобі пощастило вижити.
Я не розумію, що мені тепер робити.
Я не просто так привезла дівчаток
у цю глушину після смерті їхньої матері.
Дати тобі пораду?
Кинь його.
Скористайся цією нагодою
- і більше до нього не вертайся. - Ні. Він непогана людина.
Він виштовхнув тебе з машини.
- Я його спровокувала. - І кинув на узбіччі.
Ми сварилися, і я сама винна.
- Це стовідсотково моя вина. - Не твоя.
Не смій себе винити.
Я його люблю.
Люблю.
Тому й так важко повірити, що він…
так би зі мною вчинив.
Кинув би мене отак.
Дочка розповідала мені подібні історії.
Мільйон разів, і…
Кажу тобі, хепі-ендів у них не буває.
Співчуваю через вашу дочку.
Не треба.
Послухай, що я скажу.
Чоловік, що кидає тебе на певну смерть,
не заслуговує твого кохання.
Він заслуговує кайданків. У тюрмі.
Щоб гнити там до самої смерті.
- Я так не зможу… - Розумію, це важко.
- Важко, але… - Ні, не розумієте. Він…
коп.
От чорт.
Його дружки вже, певно, мене шукають, а я не хочу, щоб мене знайшли.
Не хочу вас цим обтяжувати.
Просто хотіла розказати.
Бо не хочу завдавати клопоту вам і вашій родині.
Я не боюся труднощів.
Тут тебе ніхто не знайде.
Іди прийми душ. А я принесу тобі чистий одяг.
- Справді? - Так.
У коморі ціла гора секонд-генду,
бо дівчата швидко ростуть.
Знайду щось підхоже.
Дякую вам.
Нема за що.
Добрий день. Що б ви хотіли?
Я…
Я взяла синові напрокат машину у вашому салоні у Веґасі.
І…
У нього був день народження.
А ви ж знаєте, що витворяють юнаки у Веґасі.
Ще б пак.
Річ у тім, що він не прийшов додому.
І не повернув машину.
І я занепокоїлася.
Я пригадую, що компанії з автопрокату
встановлюють на машини GPS-трекери.
Встановлюємо.
Але я не можу розголошувати цю інформацію.
Так і знала, що ви так скажете.
Завжди можна зробити виняток.
Зараз гляну.
«Субару форестер»?
Машина в «Пайк-Аутлеті» у Лонґ-Біч.
У торговельному центрі?
- Алло. - Ти не повіриш.
Здивуйте мене.
Машина, яку Кері взяв напрокат, у торговельному центрі в Лонґ-Біч.
Що він забув у торговельному центрі в Лонґ-Біч?
А я про що. Вона там уже добу.
- Думаєте, його викрали? - Можливо.
Або ж він мертвий.
А ти де?
Дивлюся, як прибирають її погром.
А погром серйозний.
Як така маленька людина спричиняє стільки лиха?
Датч, мені не до твоїх ковбойських хоку.
Просто знайди її.
Вона пішла пішки.
Далі, ніж на 30 км, не відійшла.
Тут навкруги суцільна пустеля.
Довго шукати не доведеться.
А як бути з Лонґ-Біч?
Я вже туди їду.
Господи…
Тридцять років, а так і не навчився викидати після себе сміття.
БАКСТЕР-СТРІТ, 418 ЕХО-ПАРК, КАЛІФОРНІЯ
Руки.
Амінь.
А ви завжди так робите?
Вечеряємо?
Ні.
Сидите за столом усі разом.
А хіба не так роблять усі нормальні люди?
Нормального не існує, Елі.
Я в дитинстві не їла домашньої їжі.
- Як так? - Ну…
ми жили вдвох з татом.
У нього була непередбачувана робота, ми часто переїжджали.
Перебивалися гамбургерами і…
молочними коктейлями.
А іноді знімали великий готельний номер,
замовляли туди тонну їжі й цілу ніч дивилися фільми.
Ого.
А ми такого не робимо.
Бабуся завжди годує нас здоровою їжею.
Що я казала про вживання овочів?
Це важливо.
Але дивись. Вона ж виросла нормальна.
Доїдайте вечерю, і я зводжу вас на бургери.
Чесно?
ЛОМПОК, КАЛІФОРНІЯ ВХІДНИЙ ДЗВІНОК
Це він?
Будь сильна.
Так, іду.
Ви… не кур'єр Uber Eats.
Ні, я надіялася, що ви мені допоможете.
Я шукаю Кері Мастерсона.
- Кого? - Кері Мастерсона.
Не чув про такого.
Не чули? Він мій син.
Упевнений, він чудовий хлоп'яга, але я його не знаю.
Він не завжди чудовий хлоп'яга.
Власне, бувають моменти, коли я вважаю його невдячним лайнюком,
а потім корю себе, що виростила його таким,
а потім злюся на нього, що він мене ненавидить.
А як вас звуть?
Мене? Я Ноа.
Ви ж мені не брешете, Ноа?
Дамочко, я вам не брешу й сина вашого не знаю.
І мені прикро, що він невдячний лайнюк.
Це кепсько. Але я просто замовляв їсти.
Що за чорт? Гей, гей.
Не треба. Що за нафік?
Мій син щез, а я знайшла в його машині вашу адресу,
тож, може, спробуєте ще раз?
Я не знаю вашого сина. Богом клянуся, пані.
Я просто хочу з'їсти… Ай, чорт!
- Не смій звати його лайнюком. - Боже.
Постели брезент.
Не заляпай мені машину кров'ю.
Ну привіт.
Що там?
Обірваний слід!
Запах перебив койот.
А відстежите слід?
Ви чули запах мертвого койота?
Це глухий кут.
Ой боже, надіюся, це не мені.
Не розумію, чого ти так опираєшся всьому корисному.
Така вже я.
Кейл – суперпродукт, багатий на лютеїн.
Знаєш, чим він корисний?
Ні, але відчуваю, що ти мені розкажеш.
Він зменшує м'язову дистрофію очей.
А здоровий зір, Прісцилло, дає змогу
бачити наскрізь різне лайно.
А смішно, що людина, помішана на всьому екологічно чистому,
розбагатіла на махінаціях з викопним паливом.
Ти прийшла просити більше часу, от і проси.
Коїться повний капець, але ми натрапили на слід.
Повний капець був,
коли дрібний аферист Джон Армстронґ
спромігся тебе намахати.
Я казала, що гроші надходять швидше, ніж я встигаю їх відмити.
А хіба не ти повинна була це розрулити?
Я пробувала, але ти мене не слухав.
Ти хотіла цього так само сильно, як і я.
Ні, я хотіла пригальмувати, але ти не давав.
То це я винен?
Тобі не знайоме чуття міри.
Мені знайоме чуття пів мільярда доларів.
Точний облік такої суми був неможливий.
За це відповідала ти.
Це була моя ідея. Схему придумала я.
Ідея була моя.
Я заробила тобі цілий статок,
тож неважко уявити, як Джон міг на цьому виїхати й присвоїти кілька мільйонів.
Тобто виїхати на тобі.
На тобі.
Мабуть, у нього великий член.
Ти ревнуєш?
Чи я ревную?
Не знаю, можливо.
Так жалюгідно для жінки
твого віку думати, ніби секс і досі для тебе котирується.
Май гідність, заради всього святого.
Кері працює з дівкою?
Я не знаю.
Це, зрештою, не має значення.
Як він вважає.
Благаю, Вейне, не погрожуй моєму синові.
Я не просто так витяг тебе з тюрми.
Зроби що повинна.
Поверни мені гроші.
Але ж Кері…
На добраніч, бабусю.
На добраніч.
Люблю тебе.
І я тебе. Добраніч.
Добре, що ти не відповіла на його дзвінок.
Він іще подзвонить.
Ти знаєш, що він скаже:
що любить тебе і що це більше не повториться,
але люди не змінюються.
Ну, деякі змінюються.
Моя дочка померла, молячись, щоб це було так.
Єдиний вихід себе убезпечити – викреслити його з життя.
Це не завжди так просто.
Пробач.
Я перейшла межу. Твоє…
Твоє життя тільки твоє.
Я дуже вдячна за все, що ви для мене зробили,
але мені треба вирушати.
Я знаю цю жінку.
Вона працює з ним.
Благаю, нічого не кажіть,
а то вона поверне мене до нього, а я…
А я не можу.
Іди в кімнату до дівчат, сидіть тихо.
- А я тут сама. Авжеж. - Чесно?
Іду, секундочку!
Ви щось хотіли?
Здрастуйте, я спецагент Біллі Ранд.
ФБР. Вибачте, що турбую в пізній час,
але ми шукаємо зниклу жінку.
Тут лише я з двома онучками.
- Ми нікого не бачили. - Ясно.
- А глянете на її фото? - Аякже.
Якщо раптом її побачите…
- Авжеж. - …постфактум.
КАЛІФОРНІЯ
Симпатична.
Надіюся, вона знайдеться.
Ми посидимо тут і будемо якомога тихіше, добре?
- Чому? - Хто прийшов?
Умієте берегти таємниці?
- Уміємо. - Так?
Ідіть сюди.
Таємниця буде трохи страшна.
Бачите оце?
Бачите?
Так.
Та жінка дружить з людиною, яка зробила мені боляче,
і якщо вона мене знайде, я знов постраждаю,
а я дуже-дуже цього не хочу.
Ви мені допоможете?
- Так. - Що треба робити?
Просто посидьте дуже-дуже тихенько.
Дати вам візитку?
- Давайте. - Якщо побачите її.
Авжеж, давайте.
Власне, я не маю візитки.
Якщо дасте аркуш і ручку, запишу вам свій номер.
Авжеж. Зараз принесу.
А як вас звати?
Сільвія.
Ну й день у мене був.
- Он як? - Впустите мене
на склянку води?
- Аякже. Заходьте. - Дякую.
Так. Я принесу…
То ви живете тут з онучками?
Так.
Ви їхня єдина опікунка?
- Так. - Дякую.
Я теж маю дитину.
- Невже? - Дочку-підлітка.
Підлітка?
У Лос-Анджелесі.
І як воно –
ростити тут дівчат?
Як на мене, легше.
Далі від людей. Я не знайду…
Не знайду ручки.
Запишете в телефон?
Давайте.
- Готово. - Добре, дякую.
Ви сказали, що живете тут з двома онучками, так?
Так.
Але на підставці сохнуть чотири тарілки.
Для кого четверта тарілка?
- Не зрозуміла. - Для кого ще одна тарілка?
Послухайте,
Сільвіє.
Жінка, яку я шукаю,
має миле личко…
але дуже небезпечна.
Убила вчора двох чоловіків.
Підпалила машину.
Вона злочинниця-втікачка зі стажем
і ні перед чим не спиниться, щоб дістатися, куди треба.
Я бачу, що ви оберігаєте тут онучок,
але сьогодні пустили в дім не ту людину.
Розумієте мене?
Так.
Я вбережу вас з дівчатами.
Що треба робити?
Дівчата,
мені треба звідти щось забрати,
а ви посидьте тут. Обіцяю, все буде добре,
гаразд?
- Добре. - Ти ж повернешся…
так?
Так, золотко, клянуся.
- Повертайся. - Повернуся. Клянуся.
Будьте хоробрі.
Усе, я пішла.
Не забувайте.
Я не допущу, щоб з вами й дівчатами щось сталося.
Вона ще тут?
Вона в кімнаті з дівчатами.
Чим можна виманити дівчат?
- Морозивом. - Добре.
Покличте їх сюди. Тільки спокійно.
Покличте їх.
«Нена».
- Кличте. - Ідіть їсти морозиво.
Дівчата.
А можна? Ти ж сказала нам сидіти тут.
Ідіть їсти морозиво. Виходьте.
Усе добре.
Що таке?
Тихесенько.
Отак.
Лакі!
Стій, Лакі!
Лакі!
Як ти знав, що це подіє?
Кожна людина має свій ритм.
Навчишся грати – змусиш їх танцювати.
- Куди ми тікаємо? - Ми не тікаємо.
Тікають лише коли загрожує небезпека.
А небезпека є, коли не контролюєш ситуацію.
А ми контролюємо.
Усім підрозділам, розшукується коричневий F-150,
викрадений з округу Могаве, прямує на схід.
Викрадачка – біла жінка років 25, блондинка.
КОРМИ ПРОДАЮТЬСЯ ТУТ
На молоці термін придатності друкують
за два тижні до реального, так і заробляють.
Для цього існує певний алгоритм чи щось таке.
А вона мені не повірила.
Що взяти: «снікерс» чи «бейбі Рут»?
- Він з горішками? - З арахісом і карамеллю.
Заправите сьому на 40 баксів, поки він обирає?
Аякже.
А містить глютен? Мене від глютену роздуває, мов м'яч.
Не знаю.
Вони такі смачні.
З молоком – те, що треба, кажу вам.
Можна мені п'ять лотерейних білетів?
Даю.
П'ять лотерейних білетів.
Боже!
Здоров, Датч.
Як поживаєш?
Ти ж мене знаєш. Не життя, а казка.
Служба 911, слухаю вас.
- Вона тобою незадоволена. - Я думаю.
- Де гроші? - Де Кері?
Та ну, Лакі. Підіграй.
Ти ж розумієш, що з ним зробить Вейн. І з тобою.
- Розкажи про Лонґ-Біч. - А що в Лонґ-Біч?
Ми знайшли його машину.
Якщо ти справді не знаєш, де він,
то знай, що ми знайдемо його перші.
Тільки обери правильну сторону.
Можливо, це для тебе вихід.
Іди на хрін, Датч.
З тобою завжди важко.
Ну, так.
Мене вже не змінити.
От прокляття.
Гасіть вогонь!
Лакі.
Лакі!
Небезпека є, коли не контролюєш ситуацію.
А ми контролюємо.
Ні, я не поясню
Я не впізнаю його лице
Коли я ховаюся геть сама І вимикаю світло
Це мов кидати каміння У мій скляний будинок
Це найдивніше прощання
Я простягаю руку
Щоб знову відчути світ
Але пам'ять про тебе тягне мене назад
І робить усе недосяжним
Пояснити цього я не можу
Ні, я не впізнаю власного обличчя
Тому ховаюся одна З вимкненим світлом
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова