Žinau, kada išeiti
Žinau, kada pasilikti
Darbus nudirbti
- Taip. - Žinau.
Sutinku laikraščių išnešiotoją Bet niekas iš tikrųjų nesikeičia
Stoviu vėjyje Bet niekad nepamoju atsisveikinimui
Kas toliau?
Bet aš stengiuosi
Stengiuosi
SVETAINĖ – KNYGOS – DARBAS
- Eina šalia manęs - Moderni meilė
- Eina pro šalį - Moderni meilė
Laiku nuveda mane į bažnyčią
- Laiku į bažnyčią - Baugina mane
- Laiku į bažnyčią - Verčia mane linksmintis
- Laiku į bažnyčią - Tikėti Dievu ir žmogumi
- Dievu ir žmogumi - Jokių išpažinčių
- Dievu ir žmogumi - Jokių religijų
- Dievu ir žmogumi - Netikiu modernia meile
PAGAL MARISOS STEIPLI ROMANĄ
MAIKLAS LUISAS „GOING INFINITE“
Armstrongai. Pas tave lankytoja.
Dabar ne lankymo metas.
Ką tu sakai. Žinau tik tiek, kad tavęs laukia.
Neužeisi?
Tik tu.
Ilgiesi manęs?
Kartais.
Atrodai fantastiškai.
Žinai, Priscila, dauguma žmonių, ištrūkę iš kalėjimo…
mažiausiai nori čia grįžti.
Tokia jau aš keista.
Žinau, kad su ja kalbi.
Kartais.
Žinai, kur ji?
Ir žinau, kad tu žinai, jog nepasakyčiau, net jei žinočiau.
Taigi, spėju, anksčiau ar vėliau
praneši man tai, ką nori pranešti.
Puikiai mane pažįsti.
Skyriau tam laiko.
Ji turi atnešti man pinigus, Džonai. Greitai.
Tada galėsiu susitarti su Veinu,
kad mūsų abiejų vaikai nebūtų nužudyti.
Tavo sūnus
nusprendė veikti vienas.
Arba kas nors jį pagrobė.
Aš vis dar bandau išsiaiškinti.
Kaip ten bebūtų,
tai reiškia, kad ji nebeturi pinigų.
Jei kol kas neturi, mes abu žinome, kad netrukus turės.
Aš ją mačiau.
Taip.
Kaip sekėsi?
Tądien jai sėkmė nesišypsojo.
Bet ji ištrūko.
Spėju, klibikščiuodama.
Jis ją nudės.
Tu ją nudėsi.
Ne, jei ji žais pagal taisykles.
Priscila, ji jau žaidžia.
Tu tik dar nesupratai, kokį žaidimą.
Pamiršau, kaip vargina tavo bravūra.
Yra tėviškas pasididžiavimas ir yra aklas narcisizmas.
Na,
bent jau mano vaikas su manimi dar kalba.
Galiu tau atleisti, kad mane apvogei.
Esi, kas esi.
Bet…
kai tavo dukrelė mirs viena ir persigandusi
su kulka pakaušyje slėptuvėje kokiame nors dievo pamirštame užkampyje,
manau, net ir tu pasijusi atsakingas.
- Kai iš čia išeisiu… - Prašau, nereikia.
Nedaryk sau gėdos.
Aš…
Aš ilgiuosi tavęs…
kartais.
Jos laikas senka, Džonai.
Perduok tai jai.
O Dieve.
Pasitrauk nuo mano mergaičių.
Atsiprašau. Nenorėjau jūsų išgąsdinti.
Atrodau tau išsigandusi su „Vinčesteriu“ rankose?
Aš labai ištroškau. Ėjau ištisas valandas.
Taip?
Dabar gali dar paėjėti.
- Ji užmušė gyvatę. - Tikrai?
Gyvatė ruošėsi pulti.
Aš tik sureagavau.
Tu būtum padariusi tą patį.
Ką čia veiki?
Patekau į avariją.
Tu sužeista?
Keli įbrėžimai, bet… manau, nustojo kraujuoti.
- Nori, kad iškviesčiau greitąją? - Ne. Nereikia. Aš…
neturiu draudimo.
Dingsiu jums iš akių.
Ačiū, kad leidote atsigerti vandens.
Gal parodytumėte, į kurią pusę artimiausias miestelis?
Kingmanas už gerų 60 kilometrų nuo čia į pietus.
Mirsi nuo saulės smūgio anksčiau nei jį pasieksi.
Gal užeik į vidų?
Nuprausime tave, duosime stiklinę vandens.
O paskui sugalvosime, ką su tavimi daryti.
Ar žinome, kas mūsų draugai?
Dar ne, ne.
Asmens dokumentų nėra. Kalifornijos numeris priklauso fiktyviai bendrovei.
Kodėl manai, kad jie susiję su mūsų byla?
Pražūtinga avarija,
automobilis suklastotais dokumentais
už 50 kilometrų nuo vietos, kur partrenkė Meisoną.
Manai, tai sutapimas?
Abu žinome, kad kai tik pasirodo Priscila, lieka krūvos lavonų.
Manai, ji buvo čia?
Ne.
Priscila nesitepa rankų.
Manau, čia buvo Laki.
Ir ji kaip reikiant pasipriešino.
Manai, ta mergina nužudė tuos du vyrus? Ji sveria kiek, 40 kg kiaurai peršlapusi?
Tiksliai nežinau, kas čia nutiko, bet žinau, kad ji buvo čia.
Ji buvo ištrūkusi.
Kas ją privertė grįžti?
Dešimt milijonų dolerių.
Ne.
Kažkas kitas.
Tau už nugaros.
Labas rytas, direktoriaus pavaduotojau.
- Yra žinių apie Meisoną? - Aš ką tik iš ligoninės.
Jį partrenkęs automobilis neturėjo tikro numerio.
Jį jau išoperavo, tačiau jo, kaip agento, karjera baigta.
Bandau nuspręsti, kas blogiau.
Tai, kad surengei plataus masto operaciją iš Las Vegaso nepranešusi man,
ar tai, kad grįžai tuščiomis rankomis.
- Neturiu kuo pasigirti, pone. - O dabar man pasakysi,
kad tu tikrai nesistengi
grąžinti Priscilos Masterson už grotų.
Pasivaikščiok, Geitsai.
- Piteri? - Tu prarandi kontrolę, Bile.
Ne, neprarandu.
Aš dirbu savo darbą.
- Seku paskui pinigus. - Pas Priscilą?
Pas Veiną Vitekerį.
Manai, Priscila apvogė Vitekerį?
Ne, ji ne tokia kvaila.
Bet Džonas Armstrongas, pamatęs dolerį, galvoja tik kaip jį pasiglemžti.
Spėju, jis jai už nugaros sukaupė tikrą lobį.
Dabar, kai ji išėjo iš kalėjimo,
jis supranta, kad turi perkelti pinigus, kol Priscila jų nerado.
Todėl paskambina dukrai.
Vitekeris siunčia Priscilą surasti pinigus.
Jei užklupsime ją su pinigais, ji – mūsų rankose.
Ji įduoda Vitekerį, pasodiname juos abu.
Taip, bet praėjusį kartą ji jo neįdavė.
Dabar ji jau žino, kas yra kalėjimas.
Gerai, duosiu tau šiek tiek laisvės.
Bet pranešk man naujienas, girdi?
- Girdi mane? - Girdžiu. Taip, pone. Girdžiu jus.
Girdžiu.
Štai šitas.
Žvilgsnis tavo akyse.
Koks žvilgsnis?
- Štai šitas. - Šitas?
Vendetos sužlugdo tokias bylas kaip ši.
Nepaversk jos ir vėl savo baltuoju banginiu.
Gerai, pone. Geitsai.
Patrauk jos plaukus. Iki galo.
- Iki galo? - Taip.
- Tik truputį… - Ir susek.
- Gerai. - Taip. Iki pat galo.
Taip. Kad matyčiau.
Gilus įbrėžimas. Tik pažiūrėk.
Turbūt reikėjo siūti, bet jau vėlu.
Atrodo, kad tavo mama žino, ką daro.
Ji ne mūsų mama.
Ji mūsų lita.
Jos mano dukters mergaitės.
Labai seniai dirbau slaugytojos padėjėja mokykloje.
Nustebtum, kiek panašių žaizdų man ten teko tvarkyti.
Visi tie vaikai, nukritę nuo riedlenčių ir…
Gerai.
Jį nupiešė kažkuri iš jūsų?
Aš. Kai buvau mažesnė.
Visai neblogai, ką? Ji tikra menininkė.
Kaip ir jos motina.
Man jis nepatinka, bet Lita jo nenukabina.
Ką?
Galiu pažiūrėti?
Prašom.
Pažiūrėkim.
Kas čia negerai? Kodėl tau nepatinka?
Čia turėčiau būti aš su Lita.
- Bet… - Jos panašios į paukščius.
Visai ne.
- Pažiūrėk į tas plunksnas. - Atsiprašau.
Manau, čia tikrai turėtų būti plaukai.
Čia jos šedevras.
Ir jis priklauso man.
Niekad jo nenukabinsiu.
Gal kam nors paskambinti dėl tavęs?
Ne. Nereikia.
- Tikrai? Turi kas nors būti. - Ne.
Nenas, gal eikit ir suraskit Tobį toje kiaulidėje, kurioje gyvenate?
Ir galite parodyti jį…
- Reičelė. - Reičelei.
Galite parodyti savo triušį Reičelei. Lipkit ir suraskit jį.
Lita. Ji nenori pamatyti Tobio.
Gal ir noriu.
- Eime, Ele. Padėk man. - Gerai.
Paieškok po lova.
Per daug nesidžiauk.
Nes mažasis Tobis – mano pikape.
Kartais, kai man reikia minutėlės ramybės, išsiunčiu jas vėjo gaudyti.
Atsiminsiu tai, jei kada susilauksiu vaikų.
Klausyk. Aš nenoriu tau meluoti.
Esu tikra, kad jau supratai, jog tai nebuvo tikra avarija.
Žinau.
Nujaučiau.
Taip. Mes su vyru susipykome, ir jis…
išstūmė mane iš mašinos.
Aš… Tau pasisekė, kad išgyvenai.
Aš tikrai nežinau, ką man dabar daryti.
Aš ne šiaip sau atsivežiau mergaites gyventi čia,
dykumoje, po jų motinos mirties.
Nori, duosiu patarimą?
Turi jį palikti.
Turi pasinaudoti šia proga
- ir niekad pas jį nebegrįžti. - Ne. Jis nėra blogas žmogus.
Jis išmetė tave iš mašinos.
- Bet aš jį supykdžiau. - O jis tave paliko šalikelėje.
Mes susipykome, ir… tai buvo mano kaltė.
- Tai tikrai buvo mano kaltė. - Tu dėl to nekalta.
Niekad nesi kalta.
Aš jį myliu.
Tikrai.
Todėl sunku patikėti, kad jis taip…
pasielgtų su manimi.
Tiesiog taip mane paliktų.
Mano dukra pasakodavo man tokias istorijas.
Milijoną kartų prieš tai ir…
Patikėk mano žodžiais, kad laimingos pabaigos čia nebus.
Užjaučiu dėl tavo dukters.
Nereikia.
Ne, paklausyk manęs.
Vyras, kuris palieka tave mirti,
nenusipelno tavo meilės.
Jis nusipelno antrankių. Kalėjimo.
Pūti ten visą likusį gyvenimą.
- Negaliu taip pasielgti, a… - Taip, žinau, kad sunku.
- Sunku, bet… - Ne, tu nesupranti. Jis…
yra faras.
Šūdas.
Jo draugai turbūt dabar manęs ieško, negaliu leisti, kad surastų.
Nenoriu tau viso to užkrauti.
Pagalvojau, kad turėtum žinoti.
Nes aš tikrai nenoriu pridaryti bėdų tau ir tavo šeimai.
Aš bėdų nebijau.
Niekas tavęs čia nesuras. Gerai?
Gal palįsk po dušu? Ir atnešiu tau švarių drabužių.
- Tikrai? - Taip.
Namo gale turiu daug dėvėtų drabužių,
nes mergaitės auga kaip pasiutusios.
Ką nors tau rasiu.
Ačiū.
Taip. Viskas gerai.
Laba diena. Kuo galiu padėti?
Aš…
išnuomavau mašiną savo sūnui jūsų Las Vegaso punkte.
Ir…
Tą savaitgalį buvo jo gimtadienis.
Ir žinote, kaip būna su tais jaunuoliais Las Vegase.
Tikrai žinau.
Esmė ta, kad jis negrįžo namo.
Ir negrąžino mašinos.
Todėl ėmiau nerimauti.
Regis, pamenu, kad mašinų nuomos įmonės
įdiegia GPS sekiklius į savo automobilius.
Taip.
Bet įstatymas draudžia man atskleisti šią informaciją.
Taip ir maniau, kad kažką tokio pasakysite.
Visada būna išimčių.
Pažiūrėkime.
„Subaru Forester“, ar ne?
Regis, jis yra prie „Pike's Outlet“ Long Biče.
Kur, prie prekybos centro?
- Klausau. - Nepatikėsi.
Išmėgink mane.
Kerio išsinuomota mašina stovi prie prekybos centro Long Biče.
Kokį velnią jis veikia prekybos centre Long Biče?
Būtent. Ji ten stovi visą dieną.
- Ką, manai, kad jį pagrobė? - Gal.
Arba jis miręs.
Kur tu?
Stebiu, kaip jie dabar tvarko jos paliktą betvarkę.
Kalbu apie rimtą betvarkę.
Kaip tokia smulkutė mergina gali privirti tiek košės?
Dačai, dabar neturiu laiko tavo kaubojiškiems haiku.
Man tik reikia, kad ją rastum.
Ji eina pėsčiomis.
Negalėjo nueiti daugiau nei 30 kilometrų į bet kurią pusę.
O čia nėra nieko.
Ją surasti bus nesunku.
O kaip dėl Long Bičo?
Aš ten važiuoju.
Jėzau…
Sulaukė trisdešimties metų ir vis dar nesugeba išmesti sumautų šiukšlių.
BAKSTERIO G. 418 EKO PARKAS, KALIFORNIJA
Rankas.
Amen.
Jūs visada taip darote?
Vakarieniaujame?
Ne.
Štai taip kartu susėdate prie stalo.
Argi ne taip ir turėtų elgtis normalūs žmonės?
Nėra tokio dalyko kaip „normalu“, Ele.
Taip, aš augdama nevalgiau namie gaminto maisto.
- Kodėl? - Na…
Buvau tik aš su tėčiu.
Jo darbas buvo nenuspėjamas, todėl dažnai kraustydavomės.
Dažniausiai misdavome mėsainiais ir…
kokteiliais.
Bet kartais išsinuomodavome didelį viešbučio numerį,
užsisakydavome į kambarį maisto kiek telpa ir visą naktį žiūrėdavome filmus.
Mes niekad taip nedarom.
Lita visada verčia mus valgyti sveikai.
Ką aš tau sakiau apie daržovių valgymą?
Tai svarbu.
Taip, bet žiūrėk. Ji užaugo normali.
Užbaikit vakarienę, nuvešiu jus į „Dairy Queen“.
Tikrai?
LOMPOKAS, KALIFORNIJA SKAMBINA
Čia jis?
Būk stipri.
Taip.
Tu… nepanaši į „Uber Eats“.
Ne, tikėjausi, kad man padėsi.
Aš ieškau Kerio Mastersono.
- Ko? - Kerio Mastersono?
Nesu tokio girdėjęs.
Ne? Jis mano sūnus.
Esu tikras, kad jis puikus vyrukas, bet aš jo nepažįstu.
Ne, jis nebūtinai yra puikus vyrukas.
Tiesą sakant, kartais manau, kad jis – nedėkingas šūdukas,
ir kaltinu save, kad taip jį išauklėjau,
paskui supykstu ant jo už tai, kad nekenčia manęs.
Tai kuo tu vardu?
Aš? Aš Nojus.
Tu man nemeluoji, ar ne, Nojau?
Klausyk, damute, aš tau nemeluoju ir nepažįstu tavo sūnaus.
Ir, vaje, apgailestauju, kad jis – nedėkingas šūdukas.
Tai užknisa. Bet aš tik… užsisakiau maisto.
Tai… Kas per šūdas?
Kas per šūdas?
Klausyk, mano sūnus dingo, o jo mašinoje radau tavo adresą,
tai gal norėtum pamėginti dar kartą?
Neįsivaizduoju, kas tavo sūnus. Dievu prisiekiu, ponia.
Aš tik noriu takų… O šūdas!
- Taip. Tau negalima vadinti jo šūdu. - O Dieve.
Patiesk brezentą.
Nenoriu, kad prikraujuotų visą mašiną.
Labas.
„LENGVAS POILSIS“
Ką radai?
Pėdsakai nutrūko!
Kojotas ją suklaidino.
Gali surasti iš naujo?
Esi užuodusi pastipusį kojotą?
Čia aklavietė.
Dieve, prašyčiau. Tikiuosi, negamini jo man.
Nežinau, kodėl taip priešiniesi tam, kas tau naudinga.
Mano gyvenimo istorija.
Lapiniai kopūstai – supermaistas, juose gausu liuteino.
Žinai, ką jis daro?
Ne, bet nujaučiu, kad pasakysi.
Jis sumažina akių raumenų degeneraciją.
O geras regėjimas, Priscila, yra labai svarbus,
norint permatyti skiedalus.
Žinai, keista, kad žmogus, apsėstas „žaliojo“ gyvenimo būdo,
susikrovė turtus iš iškasamo kuro aferos.
Atėjai prašyti daugiau laiko, tai prašyk.
Ten tikras jovalas, bet aptikome pėdsakus.
Jovalas, šiaip jau, užvirė dėl to,
kad abejotino patikimumo žmogus, toks kaip Džonas Armstrongas,
sugebėjo tave išdurti.
Sakiau tau, kad pinigai plaukia greičiau, nei spėju juos plauti.
Ar ne tavo darbas buvo kažką sugalvoti?
Bandžiau, bet tu manęs neklausei.
Norėjai to ne mažiau už mane.
Ne, aš norėjau prilėtinti tempą, bet tu man neleidai.
Tai kaltas aš?
Tu nenorėjai įžvelgti saiko išminties.
Įžvelgiau pusės milijardo dolerių išmintį.
Buvo neįmanoma vesti tikslią apskaitą.
Tai buvo tavo atsakomybė.
Klausyk, tai buvo mano mintis, aišku? Visas tas sumautas reikalas.
Tai buvo mano mintis.
Uždirbau tau turtus,
todėl nesunku suprasti, kad Džonas galėjo kelis milijonus nusukti sau.
Turi galvoje, išnaudoti tave.
Tave.
Turbūt velniškai geras pimpalas.
Pavydi?
Ar aš pavydžiu?
Nežinau, gal.
Kiek apgailėtina, kai tavo amžiaus moteris
galvoja, kad seksas vis dar vaidina kažkokį vaidmenį.
Turėk orumo, blemba.
Ar Keris dirba su mergina?
Nežinau.
Galų gale tai nesvarbu.
Jei kalbame apie jį.
Prašau, negrasink mano sūnui, Veinai.
Aš tave iš kalėjimo ištraukiau ne šiaip sau.
Atlik savo darbą.
Pristatyk mano pinigus.
Bet Keris…
Labanakt, Lita.
Taip. Labanakt.
Labanakt.
Aš tave myliu.
Ir aš tave. Labanakt.
Gerai, kad neatsiliepei, kai jis skambino.
Bet jis skambins ir vėl.
Žinai, ką jis pasakys,
kad myli ir daugiau taip nedarys,
bet žmonės nesikeičia.
Taip, kai kurie keičiasi.
Mano dukra mirė melsdamasi, kad tai būtų tiesa.
Vienintelis būdas išlikti saugiai – nutraukti su juo ryšius.
Žinai, ne visada taip paprasta.
Atsiprašau.
Aš peržengiau ribą. Tavo…
Tavo gyvenimas yra tavo gyvenimas.
Klausyk, esu labai dėkinga už tai, ką dėl manęs čia padarei,
bet man tikrai reikia keliauti.
Aš pažįstu tą moterį.
Ji dirba su juo.
Prašau, nieko nesakyk,
nes ji mane parveš pas jį, o aš ne…
Aš taip negaliu.
Eik į mergaičių kambarį, tegu pabūna tyliai.
- Aš susitvarkysiu. Taip, žinoma. - Tikrai?
Taip, sekundėlę!
Kuo galiu padėti?
Sveiki, aš specialioji agentė Bilė Rand.
FTB. Atsiprašau, kad trukdau jus per vakarienę,
bet mes ieškome dingusios moters.
Čia tik aš ir dvi mano anūkės.
- Mes nieko nematėme. - Gerai.
- Ar galėčiau parodyti jos nuotrauką? - Žinoma, taip.
Taip, jei kartais ją pastebėtumėte…
- Taip. Žinoma. - …po visko.
KALIFORNIJA
Jos toks mielas veidas.
Aš tikiuosi, ji atsiras.
Gerai, mes būsime čia ir pasistengsime netriukšmauti, gerai?
- Kodėl? - Kas atėjo?
Mergaitės, galit išsaugoti paslaptį?
- Žinoma. - Tikrai?
Gerai, ateikit čia.
Taigi, bus truputėlį baisu, gerai?
Bet matote?
Matote tai?
Taip.
Taigi, ta ponia, kuri atėjo, yra mane nuskriaudusio žmogaus draugė,
jei ji mane suras, mane vėl nuskriaus,
o aš tikrai nenoriu, kad taip nutiktų.
Tai kaip manot, galėtumėt padėti?
- Taip. - Ką mums daryti?
Tiesiog pabūkit labai tyliai.
Galiu duoti jums savo vizitinę?
- Žinoma. - Jei kartais ją pamatytumėt.
Taip, žinoma.
Tiesą sakant, kortelės neturiu.
Jei turite popieriaus lapą ir rašiklį, užrašyčiau savo numerį.
Žinoma. Būtinai. Taip. Tuoj grįšiu. Taip.
Kuo jūs vardu?
Silvija.
Štai ką pasakysiu, sunki buvo dienelė.
- Tikrai? - Ar nieko, jei užeičiau…
išgerti stiklinės vandens?
- Taip. Taip, žinoma. Taip, užeikit. - Ačiū.
Taip. Aš paimsiu…
Tai čia tik jūs su anūkėmis?
Taip, ponia.
Jos pas jus gyvena visą laiką?
- Taip, ponia. - Ačiū.
- Taip. - Ačiū.
Aš irgi turiu vaiką.
- Tikrai? - Paauglę dukterį.
Paauglę, ką?
Los Andžele.
Na ir kaip sekasi?
Auginti mergaites čia?
Manau, lengviau.
Toli nuo kitų žmonių. Neturiu…
Nerandu rašiklio.
Gal įvestumėte numerį į mano telefoną?
Taip, gerai.
- Prašom. - Gerai, ačiū.
Sakėte, kad čia tik jūs ir dvi jūsų anūkės, ar ne?
Taip, ponia.
Bet prie kriauklės štai ten džiūsta keturios lėkštės.
Kam ta kita lėkštė?
- Nesupratau? - Kam ketvirta lėkštė?
Žiūrėkit.
Silvija.
Moteris, kurios ieškau,
gal ir malonaus veidelio…
bet ji labai pavojinga.
Vakar naktį ji nužudė du vyrus.
Padegė jų automobilį.
Ji užkietėjusi nusikaltėlė, besislapstanti nuo teisingumo,
ir niekas jos nesustabdys, kol ji nepasieks to, ko nori.
Žinau, kad dukras atsivežėte čia, kad jas apsaugotumėte,
bet šiandien į namus įsileidote netinkamą žmogų.
Ar suprantate mane?
Taip.
Aš apsaugosiu jus ir jūsų mergaites.
Ką man daryti?
Gerai, mergaitės.
Man reikia kai ką iš ten paimti,
todėl jūs likite čia, ir pažadu, kad viskas bus gerai,
sutarta?
- Sutarta. - Tu grįši…
ar ne?
Taip, širdele, pažadu, gerai?
- Būk gera, grįžk. - Gerai, pažadu.
Būkit drąsios, gerai?
Gerai.
Atmink.
Aš neleisiu, kad kas nors nutiktų jums ir jūsų mergaitėms.
Ar ji vis dar ten?
Ji su mano mergaitėmis kambaryje.
Kas išviliotų jūsų mergaites?
- Ledai. - Gerai, puiku.
Noriu, kad jas čia pakviestumėt. Nurimkite.
Pakvieskite jas.
Nena.
- Pakvieskit. - Ateikit pasivaišinti ledais.
Mergaitės.
Tikrai? Regis, sakei, kad būtume kambaryje.
Ateikite pasivaišinti ledais, viskas gerai.
Viskas gerai.
Kas vyksta?
Pasistenkit netriukšmauti.
Taip. Gerai.
Laki!
Laki, stok!
Laki!
Iš kur žinojai, kad suveiks?
Kiekvienas žmogus turi ritmą.
Jei išmoksi jį sugroti, galėsi priversti jį šokti.
- Kur mes bėgame? - Mes ne bėgame.
Žmonės bėga tik tada, kai jiems gresia pavojus.
O pavojus tau gresia tik tada, kai nevaldai padėties.
Mes ją valdome.
Visiems patruliams – ieškokite rudo F-150, pavogto
iš Mohavių apygardos, paskutinį kartą pastebėtas važiuojantis į rytus.
Manoma, kad vairuotoja – baltaodė, virš 20-ies metų, blondinė.
ČIA PARDUODAMAS PAŠARAS
Sakau jai, ant pieno galiojimo laikas nurodomas
dviem savaitėm trumpesnis, taip jie užsidirba.
Jie turi algoritmą ar panašiai, kuris sutvarko jiems tą šūdą.
Nežinau, ji manimi nepatikėjo.
Ką manai? „Snickers“? Ar „Baby Ruth“ šokoladukas?
- Jis su riešutais, ar ne? - Žemės riešutai ir karamelė.
Galiu įsipilti už 40 7-oje kolonėlėje, kol jis apsispręs?
Žinoma.
Čia yra glitimo? Jei suvalgysiu glitimo, išsipūsiu kaip erkė.
Nežinau.
Labai skanūs.
Abu tinka su pienu, tas tiesa.
Galima penkis „Lucky 10“ loterijos bilietus?
Tuoj.
Penki „Lucky 10“ nutrinami bilietai.
O Dieve!
Labas, Dačai.
Kaip sekasi?
Pažįsti mane. Gyvenu kaip dievo užanty.
911, kas nutiko?
- Ji tavimi nepatenkinta. - Taip, galiu lažintis.
- Kur pinigai? - Kur Keris?
Nagi, Laki. Junkis prie žaidimo.
Žinai, ką Veinas jam padarys. Tą patį padarys ir tau.
- Papasakok apie Long Bičą. - Kas per velnias yra Long Biče?
Radome jo mašiną.
Ir jei tikrai nežinai, kur jis,
tada žinok, kad mes jį rasime pirmi.
Geriau pagalvok, prie kurios pusės verta jungtis.
Gal tu turi išeitį.
Užsikrušk, Dačai.
Tu visada renkiesi sunkųjį kelią?
Taip.
Turiu būti savimi.
Prakeikimas.
Gesink!
Laki.
Laki!
Pavojus tau gresia tik tada, kai nevaldai padėties.
Mes ją valdome.
Ne, negaliu paaiškinti
Neatpažįstu veido
Kai slepiuosi visai viena Išjungusi šviesas
Akmenys žyra į mano stiklinį namą
Tai keisčiausias iš atsisveikinimų
Ištiesiu ranką
Kad vėl pajusčiau šį pasaulį
Bet prisiminimas apie tave valdo mane
Dėl to viskas tampa nepasiekiama
Negaliu to paaiškinti
Ne, neatpažįstu savo veido
Todėl slepiuosi visai viena Išjungusi šviesas
Išvertė Sandra Siaurodinė