ЗАТВОРЪТ "ТАРУОТЪР"
СЕДЕМ ГОДИНИ ПО-РАНО
Гепи го! Дръж говедцето!
Убий го! Пречукай го!
Къде е той?
Да завардим ли къщата? Може да се върне.
- Помагайте! - Не мърдай!
Не мърдам! Не знаех, че сте полицаи.
МИНАЛО
Стой долу.
ПО РОМАНА THE EXECUTIONERS НА ДЖОН Д. МАКДОНАЛД
Леко ще бодна.
- Нещо от Грейсън? - Не, сигурно разпитват Кейди в участъка.
Спомняш ли си нещо?
Къде беше и какво взе?
Нямаше те цял ден.
Натали е.
Ако си спомниш къде ти е пръстът, може да го сложа в лед и да ти го зашият.
- Какво има? - Трудно преглъщам.
- Може ли да говоря с лекар? - След малко.
Ще ти донесем нещо.
Ако обичате.
Няма чаши.
Добре, докторе, вие си знаете.
Не мърдайте, трябва да го наместя.
Колко още ще въртите?
Ченгетата яко ми го натиснаха.
Не е счупен, само е изкълчен.
- Сигурно ли е? Имате ли опит? - Всеки ден го правя.
- Друг начин няма ли? - Не.
Недейте.
- Не мърдайте, не така. - Оставете на мен.
Ето, лесна работа.
Сега ще ви шинирам, г-н Кейди.
Благодаря.
- Вече е ваш, господа полицаи. - Благодаря, докторе.
Никой не ми вдига, сякаш ме забравиха.
Как така е без един пръст? Къде са били майка ти и Том?
Връщам се в леглото.
- Добре. - Бритни не може да спи.
- Чао, татко. - Лека.
- Хайде на купона! - Боже.
- Кали. - Нося пиене и тревица.
Супер.
- Леле. - Изненадах те.
Взех каквото харесваш.
Господин Кейди, може ли няколко въпроса?
Ще ми трябва ли адвокат?
Тази вечер сте нападнали трима полицаи.
Най-разумно е да ни съдействате.
Къде бяхте през последното денонощие?
Колегите ви не се представиха.
В къща за гости сте, собственикът ги е пуснал.
Вижте, беше посред нощ, шепнеха си и тялото реагира.
- Имам мозъчно увреждане. - Относно тази травма...
Понякога халюцинирате ли? Привиждат ли ви се жена ви и детето ви?
Какво?
Сега разбрах кой ви е пратил.
И кое ви разсмя, г-н Кейди?
За вълка говорехме.
Грейсън, остави ни с г-н Кейди насаме.
Познавате ли се? Ама разбира се.
Оставете на нас, госпожо Боудън.
Всъщност искам да говоря с адвокат. Точно с този.
Чухте го.
Този ремонт ще има ли край?
Татко уволни поредната бригада.
Ядосаният Том е възбуждаща гледка.
Като бивш пехотинец, който може да те метне през рамо.
Какво? Нямате кръвна връзка.
Защо си такава?
Живни малко. Забавната Натали е по-приятна компания.
Давай.
Не искам да съм много замаяна, като се върнат.
Както кажеш.
Ти ми дай.
Не можеш ли сама да пафкаш?
Искаш да ти го поднеса в устата като на птиченце ли?
Не.
Би било странно.
Извинявай.
Телефон ли звъни?
Синът ми се прибра без един пръст точно след речта ти за рязане на пръсти.
Ужас, синът ти е загубил пръст? Какво стана?
Не помни, защото си го упоил.
- Упоил съм го? - Да.
- Че защо? - Макс, знам, че си бил ти.
Пак ще те попитам.
Защо ще искам да ви наранявам?
Мога само да гадая.
Жал ми е за сина ти.
Щом се дрогира и върши глупости, да се отказва отсега.
Млад е, може да се промени. Ти как успя.
- Спри, не ме познаваш. - Така ли?
Помня, че с теб доста си приличаме.
Имали сме трудно детство, лоши бащи.
Синът ти е късметлия с майка като теб.
И на теб ти е провървяло. Имаш всичко, което си искала.
Майната ти.
- Зак Боудън? - Ей там е.
- Господин Боудън? - Да.
Аз съм д-р Минтър, психиатър съм. Може ли за малко?
Добре, жена ми ей сега ще дойде.
Къде си, въпросителна.
- Синът ви взема ли наркотици? - Не.
Може би трева, но нищо по-сериозно.
- Психични заболявания в рода? - Не.
Тъстът ми е с биполярно разстройство, но с жена ми не си говорят.
- А във вашия род? - Не.
Проблеми у дома или в училище?
Миналата година Зак имаше приятелка връстничка
и пазеше нейни интимни снимки.
По време на групов чат с приятели
един от тях, който също я харесвал, й казал.
Той се извини, но училището го наказа за назидание.
Цялата работа се проточи с месеци. Унизително е.
Той остана без приятели.
Оттогава е затворен.
На какво смърди?
Боже, опосум.
Кали!
Егати.
Боже мой.
Ужас, какви са тия неща?
ПРОПУСНАТО ОБАЖДАНЕ
Телефонът на Зак.
Господи!
Може ли лекар?
Можем да се въртим в кръг.
Продължавай да твърдиш, че режа пръсти
и виждам мъртвото си семейство.
Между другото, не ги виждам буквално.
Да не реши, че за толкова години в затвора
съм станал тралала и психопат?
Не мисля, че си психопат, а че си виновен.
Ана, къде си?
Полека.
Да не мислиш, че след 17 години най-напред ще осакатя дете?
За да се изгавря с майка му?
Какво направи на сина ми, мамка ти?
Къде е пръстът му?
Нат, казвай бързо.
Тук го е направил, вкъщи.
- В мазето. - Той се дави!
Какво има?
Господи! Пръстът му?
Откъде ще знам?
- Госпожо? - Да?
Синът ви.
Не е възможно да отхапеш пръста си.
При ставата явно не се иска голяма сила.
- Лекарят го сравни с бейби морков. - Какво?
Явно се е прибрал, докато бяхме в музея, взел е нещо
и е ударил пръста си вкъщи.
Като се прибрахме, е излязъл отпред, затова писна алармата.
- Някой му го е причинил. - Макс беше на галавечерята с нас.
Дойде по средата.
Преди това е бил за шофьорската си книжка.
- Има желязно алиби. - Какво?
И Зак си го е причинил сам?
Не.
Искам у дома.
Знам, миличък, но ще те наблюдават тази нощ.
- Добре. - Ще отида да видя как е Натали.
- Ще се върна. - Добре, чао.
Чао.
Чакай, спри. Искам да пусна една вода.
- Ще те държа. - Мога и сам.
Ще те чакам.
Чух, че едно пръстче се е изгубило. Боли ли?
- Не много. - Това е добре.
Вашите ще се погрижат добре за теб.
Майната им.
- Ходи ли? - Да.
- Каталясах, да се качваме. - Към президентския апартамент.
Извинявай.
- Нещо ново за Зак? - Баща ти е в болницата, отивам при тях.
Тук видях опосум.
Май живее в стената.
- Онзиден чух дращене. - Знаеш ли какво е това?
Не.
И не си виждала Зак да прави такова нещо?
Никога.
Вече не общува с мен.
Запознал се е с момиче онлайн.
Някаква яка мацка.
Това е чудесно.
Намерих телефона му.
Не знам паролата му.
Слава богу, че ти поне не правиш глупости.
Ноа, днес не мога да дойда.
Сериозно?
Как?
Как така и двамата?
Май Бъни е застреляла Байрън, после е получила инфаркт.
Та тя искаше помилването му.
Явно е излязъл вечерта след галата и се е прибрал пиян или друсан.
Съседи са чули кавга, крясъци и бум-бум.
В действията на хората невинаги има логика.
- Искам да ги видя. - Знаех си.
Няма нужда от нас тук.
Да.
Искаше да заведе майка си на рали. Как е възможно?
Затворът променя човека по различни начини.
Или те изгражда, или те сломява.
Или те променя, та и майка ти да не те познае.
Не се вини.
Знам, че не е моментът, но трябва да поговорим за другия невинен.
Не Макс, а Рубен. Иска да се откаже от обжалването.
Как така? След шест седмици ще го екзекутират.
Затова още днес замини за "Таруотър"
и го мотивирай да продължи борбата.
Не мога.
Зак е в болницата.
- Какво му е, станало ли е нещо? - Ще се успокоя, когато разбера.
Скоро ще го изпишат, трябва да съм у дома.
Утре ще говоря с Рубен.
Вижте кой си дойде.
Здрасти, мамо.
Миличък! Сигурно си гладен. Искаш ли да ядеш нещо?
Не, но бих пил едно кафе от "Савана Кофи Роустърс".
Добре, ще го имаш.
Дадоха ли ти указания как да се грижиш за крака?
Да не се къпе и да носи ботуша до петък.
- Сигурно здраво ще се увони. - Дадоха ми да го задържа.
Ботуша ли?
Не, пръста.
Ще се преоблека.
Казвай какво мислиш.
Покрай случилото се със сина ни не знаем куп неща.
Така трудно ще му помогнем.
Най-доброто, което можем да направим, е да сме до него.
Не предлагам нещо по-различно.
Извинявай, заради случилото се с Байрън...
Сякаш всичко се разпада, нали?
С какво момиче си чати?
Боже, вярно.
След София миналата година Зак има онлайн гадже, което не познаваме.
- Да го питаме ли дали тя му е дала дрога? - Стига.
Трябва да разберем как е станало.
Да.
Закари.
Как се чувстваш?
Добре.
Спомни ли си нещо?
След като си тръгна, срещна ли се с някого?
Примерно с момичето от интернет?
Все още не помня.
Тревожим се за теб.
- Трябва да говориш с някого. - За това, което не помня ли?
Сеансите при д-р Карлайл вече ще са три пъти седмично.
На някои от тях ще сме и ние.
- Ще задържа това. - Искам си телефона.
- Кажи си паролата. - Върни ми го, няма да ти я дам.
Каква е тази снимка?
Каква снимка?
- Гаднярка! Върни ми го! - Не говори така на майка си.
Ще ти го даде, като прецени.
- Успокой се. - Пусни ме. Мамо!
ТИ НЕ СИ МОМИЧЕ, А УРАГАН
КАКВО ЩЕ ПРАВИШ ДОВЕЧЕРА?
НЕТЪРПЕЛИВО МОМЧЕ. ТЕПЪРВА ЗАПОЧВАМЕ.
ТАМ ЛИ СИ?
Движение в двора.
Брандън?
Здрасти, Томи.
Щях да те гръмна.
Богати либерали като теб и дъщеря ми не биха застреляли човек.
Да бе! Ако Ана те види, ще те изгони.
Тя ми е дъщеря, бога ми. Не пречи да оставя нещо.
А децата са ми внуци.
Взех нещо на Натали, футболни бутонки. Обича да играе футбол, нали?
Харесва Меган Рапино.
Това са нейните бутонки. Така де, не са нейни.
Това е нейният модел.
Можеше да играе в мъжкия отбор.
- Стига. - И там щеше да ги размазва.
Натали имаше рожден ден преди седмици. Ана не те иска тук, вземи кутията.
Опитвам се да направя нещо добро.
Предай на Ана, че искам да я видя,
когато е готова.
Ще ти направя услуга.
Ще си трая, че си идвал.
Лека нощ, Брандън.
Когато е готова.
Кой си ти бе?
Здрасти.
Какво куче пазач си? Дори не излая!
Човече, това куче е сломено, виж го.
Като стои твърде дълго на синджир,
се научава, че нищо не зависи от него.
Като зомби е, не виждаш ли?
Не реагира на гласа на стопанина.
Толкова е тъпо, че дори един трик не знае.
И не лае по непознати в двора.
Мъж като теб, който пази имуществото си, трябва да има силно и зло куче.
Да, прав си.
Ако кажеш, ще ти го взема.
Работя в приюта на "Сали Муд Драйв".
Намини утре и кажи, че Макс те праща.
Там има ново куче, което е идеално за теб,
защото е мексикански питбул с глава колкото моята.
Щеше да ми откъсне гръкляна.
Такова ти трябва, приятелю.
Казваш, че мога да трампя това куче за питбула ли?
Да, ще те уредя. Казва се Ту Поя.
Запомни ли? Нали няма да забравиш неговото и моето име?
Като идеш там, какво точно ще кажеш?
- Макс ме изпраща, нали? - Да.
Макс. Идвам да взема Ту Поя.
- Ту Поя. - Точно. Ще имаш куче.
ТЪРСЕНЕ ПО ИЗОБРАЖЕНИЕ
СЪВПАДЕНИЯ: 0
Коя си ти?
Тук ли си?
Пише съобщения на момичето, хиляди са. Но са се изтрили, има само отпреди дни.
Откога седиш тук?
Да се чувствам виновна, че издирвам кое е момичето,
което разиграва Зак ли?
Не, искам да спреш, като кон с капаци си.
Прощавай, но искам да разбера кой е дрогирал сина ни.
Няма значение дали е някаква геймърка, Макс Кейди,
или бейзболният отбор на Савана.
Важен е Зак.
Трябва да сме до него и всичко да си е като преди.
Ако можеш, помагай ми.
Имаме работа в истинския свят.
Ало?
- София, аз съм - Зак. - Какво искаш?
Само да ти кажа отново, че много съжалявам.
Не биваше да...
Просто...
ЗАТВОР "ТАРУОТЪР" САВАНА
Рамирес, имаш посетител.
СТАЯ ЗА СВИЖДАНИЯ
Тия адвокати не се спират.
Здравей, Рубен.
Познаваш ли ме?
Значи знаеш, че тук е последното място, на което искам да съм.
Тогава защо си дошъл?
Чух, че няма да обжалваш.
От "Правосъдие за Юга" са те пратили.
Казах им, че не искам.
Дойдох да ти кажа едно.
Болката ти е важна.
Можеш да я приемеш и да я превърнеш в сила.
Странно е точно ти да го казваш.
Чух разни гадории за теб. Учуден съм, че са пуснали такъв звяр.
Не бях звяр, те ме превърнаха в такъв, трябваше да оцелявам.
А ти...
Не бях убивал човек, докато не ме затвориха тук.
В затвора озверяваш!
Само преди седмица бях на твоето място.
Не мисли, че историята ти е свършила.
Може дори да не е твоя.
Може би имаш много по-възвишена цел.
Рубен!
Зак.
Какво правиш?
Зак.
Къде отиваш?
Лекарят каза да стъпвам на крака си, разхождам се.
София разправяла, че си й звъннал.
Не ми казвай, че отиваш натам.
Просто искам да се извиня.
Нещата са непоправими, приеми го вече.
Лесно ти е на теб.
Добра спортистка, отличничка, безупречна дъщеря.
Нищо не ми е лесно.
Адски изморително е. Дори не ме забелязват.
Нашите не ни познават.
И ние тях.
Желаят ни само най-доброто.
Поне за теб, ти си им истинското дете.
Теб харесват повече.
Давай да си ходим.
Спокойно, мога и сам. Не съм инвалид, само един пръст нямам.
Нали няма да отпрашиш някъде в тъмното?
Няма.
Обещаваш ли?
- Лека. - И на теб.
Съжалявам.
Бяха напрегнати няколко дни.
Не спирам да мисля за нещо, което Ноа каза -
как ще е лошо за нас, ако Макс се окаже виновен.
Но имахме неоспорими доказателства.
Той оказваше психотормоз над жена си.
Беше открита кръв в дома му и в колата му.
Бранкато призна, имала е оръдието на убийството.
Може да й го е дал.
И му е направила последна услуга, като се е гръмнала в главата ли?
Той умее да увещава хората.
Говоря като параноичка, съжалявам.
Ейми Бранкато е спяла с него. Искала е да разкара жена му.
Всъщност всички доказателства са сочили към Ейми, не към Макс.
Да речем, че си прав.
Не изпитваш ли вина?
Преценихме, че така е редно.
Нали?
Вече може ли да загърбим това?
Да се върнем към нормалния си живот заедно.
Да.
- Изключил си алармата? - Пак заповядай.
Нямаш спешни задачи, поспи си още час.
Така е.
Мамка му!
Трябваше да метна телефона в басейна. Кой ти звъни на пожар?
Ноа, съжалявам, още сега отивам да говоря с Рубен.
Вчера се отплеснах.
Успокой се, Рубен отново изяви желание да се измъкне,
след като Макс Кейди лично го е навил.
Защо е ходил да говори с него?
Намина през кантората и поиска да помогне.
Та му предложих да навести затвора.
Този мъж е дар от боговете на НПО организациите.
Освен това ще даде интервю за "Таймс". Ще ни похвали.
Ще дава интервю? Кога?
Сега, тук в кантората, подготвят се.
- Добре ли съм? - Да.
Здрасти.
Идвам.
Уж щеше да се спреш.
Макс, ти си жертва на това, което наричаш "неправосъдие".
Но искам да попитам защо се призна за виновен.
Бях принуден.
От кого?
Това е в миналото. Табита, днес искам единствено
да помагам на онеправданите, такива като Рубен Рамирес.
Слава богу, че ги има "Правосъдие за Юга", които се борят за него.
- Невероятно е, че не говориш за миналото. - Какво е миналото?
Музей на неживи неща.
Имал си необичайно детство, нали?
Видял си баща си чак на 13 години.
Да, баща ми.
Той беше американски войник, разпределен в Южна Испания.
- Там си поживял. - Ясно.
Млада баска хубавица забременяла от него, но не искала деца.
Изобщо не беше...
Не беше леко с такава майка. Разбирате ли?
Но пък готвеше вкусно, затова се захванах в ресторантьорството.
Поне това умея.
След това, като навърших 13, тя се самоуби.
Туп! Скочи отвисоко.
А мен ме пратиха в Америка при баща ми.
Повече не се върнах в Испания, нямам близки.
Когато пристигнах в Северна Каролина,
се чувствах не на мястото си.
- Дори не знаех английски. - От баща си ли го научи?
Не, той си живееше нов живот.
Развъждаше кучета.
Имаше ново семейство
и сигурно не искаше да му се натриса
някакъв извънбрачен мелез.
Колко ужасно.
Беше тежко, но трябваше да се адаптирам.
И успях.
Разбрах как да съм силен.
Силата ме научи на морал.
Един стар приятел ми каза онзиден,
че дори да сгрешиш, не е късно да се поправиш.
Цял живот съм искал само едно - семейство.
Представям си го - жена, дъщеря, син.
Може би къща с голям двор и басейн.
Дори котка. Но може би вече е късно за това.
Като по-млад бях нетърпелив,
но сега съм търпелив
и тепърва започвам.
Какво?
НЕТЪРПЕЛИВО МОМЧЕ. ТЕПЪРВА ЗАПОЧВАМЕ.
Мръсник!
Всичко наред ли е? Ана, ехо?
Не се ли разбрахме да насочим усилията си към Зак?
Да, прав си.
Май не мислиш така.
Възможно ли е Макс да знае какво направихме?
Само ние знаем и никой друг няма да научи.
Да, преценихме, че така е редно.
Четири стаи, четири бани и отделна тоалетна.
Кухнята, внимавайте къде стъпвате, има чисто нови иноксови уреди.
А от терасата се излиза в красива градина.
Мебелите се продават. Никак не са евтини.
А допълнителната стая над гаража
може да се използва за кабинет или стая за игри.
Само вие ли сте? Имате ли деца, като изключим този сладур?
Нали няма да си върши работата вътре?
Не.
Има ли как да ускорим процеса?
- Отказвам се от всички проверки на имота. - Ще видя какви са възможностите.
Да не прозвуча грубо, но знам кой сте. Можете ли да си го позволите?
Не берете грижа за парите. Ще бъда компенсиран за болката.
Добре.
Има ли с кого да говоря в банката ви?
"Доверявай, но проверявай."
Да, обаче има и друго.
Когато си бил несправедливо осъден,
травмата ти е по-различна от тази на другите затворници,
защото губиш доверие в системите, които е трябвало да те защитят.
Примерно законите и парите.
Познаваш само системата на "майната му".
Но, Глория, вие не сте от тази система, още сте част от другата.
- Нали? - Да.
Не се бойте, скъпа, ще дам нужната информация.
И ще платя повече от исканата цена.
Колко повече?
Ще ме оставите ли за малко да усетя мястото?
Разбира се.
Искам да остана сам.
Излезте, моля.
Превод на субтитрите Катина Николова