‫- הוונדרפוּלס -‬
‫- פרק 8: שומרי העיר הואסונג, חלק שני -‬
‫קים פאל-הו, הרועה שלנו,‬
‫מת על קידוש אמונתו.‬
‫הרועה!‬
‫מה נעשה, און צ'ה-ני?‬
‫כולנו אבודים עכשיו.‬
‫אני אולי מרושש ופתטי,‬ ‫אבל אני עדיין אבא ובעל.‬
‫ראש המשפחה שלי.‬
‫צ'ונג היקרה שלי רק בת 14.‬
‫לו ידעתי שהאפוקליפסה מתקרבת,‬
‫הייתי קונה לה נגן תקליטורים,‬
‫אפילו אם הייתי שוקע בחובות בגלל זה.‬
‫למה אתה בוכה?‬
‫יכולת פשוט להגיד את זה.‬
‫מה זה משנה?‬
‫מה כבר נוכל לעשות?‬
‫הם ילדי הפלא, ומתברר שאנחנו סתם פגומים.‬
‫אתה צודק.‬
‫אבל אם נגיד את זה, זה לא ישנה דבר.‬
‫אז קשור את השרוכים ותתכונן‬
‫לברוח.‬
‫מה…‬
‫עצרו!‬
‫אל תתקרבו!‬
‫אני אקצוץ אתכם!‬
‫היא תקצוץ אתכם!‬
‫אני הגברת אסון מהלך!‬
‫ואני מר סיוט מהלך!‬
‫עצרו!‬
‫תתרחקו!‬ ‫-עצרו!‬
‫עצרו שם! אל תתקרבו!‬
‫און צ'ה-ני. קחי אותנו למקום אחר, לכל מקום!‬
‫בשמחה,‬
‫אבל אכלתי את ג'לי הקפה האחרון שלי‬ ‫כדי להציל את רו-בין.‬
‫כל כך קיוויתי שתהיה לי הזדמנות‬ ‫להיפרד ממון מי-הוי ומצ'ונג.‬
‫מר סון.‬ ‫-עזבי אותי, אל תנחמי אותי!‬
‫זה המזל שלי, כנראה.‬
‫קרעתי את התחת,‬ ‫רק כדי שיתייחסו אליו כמו אל חמור.‬
‫העולם דפוק.‬
‫האם המשבר הכלכלי באשמתי?‬
‫האם זו אשמתי שהחברה השתנתה?‬
‫גם אני קורבן פה!‬
‫למה תמיד מתייחסים אליי כמו אל אפס?‬
‫אני לא מבקש הרבה!‬
‫למה אני תמיד…‬
‫סוף-סוף, קצת שקט ושלווה.‬
‫זה היה קצת רועש, לא?‬
‫הוא לא בחור רע כשלומדים להכיר אותו.‬
‫הוא פשוט אוהב להגזים.‬
‫- סון גיונג-הון, מון מי-הוי -‬
‫צ'ה-ני, שובבה שכמותך.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫מי יתקוף אותי ראשון?‬
‫גברת הפנקייקים המתוקה?‬
‫או מר הו מחנות הכלבו?‬
‫את תיפצעי.‬
‫אני שואלת את עצמי אם זה בסדר מבחינתך.‬
‫צעד אחד לא נכון ותאבדי אצבע.‬
‫ואז מי יהפוך את הפנקייקים?‬
‫תפסו אותה.‬
‫רגע. אל תתקרבו!‬
‫שלא תעזו לגעת בי!‬
‫אתם רבים מדי!‬
‫אתם תיפגעו!‬
‫עזוב אותי, לעזאזל!‬
‫אמרתי לך לא לעשות את זה, אז למה…‬
‫מה אתם רוצים ממני?‬
‫זרים!‬
‫הבה נגן על המקדש שלנו!‬
‫קדימה!‬
‫מה… מה זה היה?‬
‫כולם, לא לזוז!‬
‫תתרחקו מהנכדה שלי!‬
‫סבתא?‬
‫אוני!‬
‫סבתא!‬
‫תחזיק את זה.‬
‫את בסדר?‬
‫תראי איך את נראית. זחלת מתוך פח אשפה?‬
‫סבתא, מי שמדברת.‬
‫לא ישנת בכלל הלילה?‬
‫תראי את השקיות מתחת לעיניים שלך.‬ ‫תתמוטטי בקצב הזה!‬
‫הבעלים של "הבית הנדיב"?‬
‫מה מביא אותך…‬
‫לכאן?‬
‫הנה אתה.‬
‫חשבתי שהלכת לפגוש את אימא שלך.‬
‫למה אנחנו?‬
‫אני סקרן לדעת‬
‫למה עוללת לנו את הדברים האיומים האלה?‬ ‫-ללא סיבה מיוחדת.‬
‫הכול התחיל ברצון הקטנוני‬ ‫של האנושות להאריך ימים.‬
‫ככה זה עובד בעולם.‬
‫דברים שנראים מפוארים מבחוץ‬
‫בדרך כלל נולדים‬
‫מתאוות בצע, מקנאה קטנונית,‬
‫ומהתגליות הכי טריוויאליות.‬
‫היינו זקוקים לילדים לצורך ניסויים בזמנו,‬
‫ובמקרה היית אחד מהם.‬
‫לפיכך,‬
‫אל תחפש היגיון או משמעות.‬
‫לא תמצא.‬
‫החיים שלנו הם בסך הכול‬
‫צירופי מקרים בנליים וסיבות קטנוניות‬
‫עד שבסופו של דבר מתים.‬
‫בנליים?‬
‫אני מניח שחיי אדם הם בנליים עבורך.‬ ‫-מתוך 72 ילדים,‬
‫אצל 50 אחוז התגלתה היתכנות,‬
‫ומחצית מהם אכן פיתחו יכולות.‬
‫אחד מהם היה הילד עם לב הנצח.‬
‫הילד הזה היה התוצר הסופי המשמעותי היחיד.‬
‫אז חשבתי לעצמי…‬
‫אם אצל עוד אנשים תתגלה היתכנות,‬
‫אולי גם מספר הלבבות הנצחיים יגדל‬
‫בהסתברות דומה?‬
‫די לדבר ברמזים.‬
‫אתה אומר‬
‫שתפזר את הסם הזה על הואסונג?‬
‫אלוהים לפעמים זורע הרס וכאוס‬
‫כדי ליצור סדר חדש.‬
‫האם באמת‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫מה עם הילדים שמתו?‬
‫מחצית מהילדים שעברו את הניסויים,‬
‫מתו בלי שגילו היתכנות.‬
‫וחלק מאלה שגילו היתכנות,‬
‫מתו כתוצאה מהמוטציות הגופניות.‬
‫הרבה יותר ילדים מתו מאשר המעטים ששרדו.‬
‫ובשביל צירוף מקרים אחד‬ ‫שלא בטוח שיחזור על עצמו,‬
‫בכוונתך להרוג את כל האנשים האלה?‬
‫לא הילדים המתים משנים את ההיסטוריה.‬
‫אלא אתם, השורדים.‬
‫חתיכת בן-זונה.‬
‫תביא אליי שוב את ילדת הנצח.‬
‫בוא ניצור ביחד סדר חדש בעולם חדש.‬
‫קו און-סאן.‬
‫אתם תהפכו לזן חדש של בני אנוש.‬
‫בדרכי לכאן, תהיתי…‬
‫אם אני…‬
‫מסוגל להרוג אותך.‬
‫כמה חבל.‬
‫חיבבתי אותך מאוד.‬
‫אבא.‬
‫אבא!‬
‫מאסטר.‬
‫סבתא.‬
‫תטפלי בעניינים כאן.‬
‫ומה איתך?‬
‫אני לא יודעת אם זה יעבוד,‬
‫אבל אני ממש מקווה שכן.‬
‫בבקשה, אני רוצה ללכת מכאן. אל המאסטר.‬
‫בבקשה!‬
‫איזה חום!‬
‫מה לעזאזל… אש!‬
‫מאסטר!‬
‫מאסטר?‬
‫אוי לא, זה לא הפרצוף הנכון.‬
‫זה לא הפרצוף הנכון.‬
‫לא אלה הפנים שאני מחפשת.‬ ‫אני לא יכולה להציל אותך.‬
‫מאסטר!‬
‫תעזרי לי.‬
‫הפנים של המאסטר לא נראים ככה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫צ'ה-ני, אלוהים…‬
‫תזמינו אמבולנס!‬
‫תענה לי! לעזאזל, זה חם!‬
‫מאסטר!‬
‫אוני, זה מספיק.‬
‫הזמנו אמבולנס.‬
‫סבתא, הוא לא שם.‬
‫המאסטר.‬
‫אני לא מוצאת אותו.‬
‫אבא.‬
‫אבא, זו אני. אבא?‬
‫היי, ג'ו-ראן.‬
‫נגיע למרכז הואסונג בעוד רבע שעה.‬
‫בסדר.‬
‫אל תניחי לשום דבר להשתבש.‬
‫לא משנה מה יקרה…‬
‫תיצמדי לתוכנית.‬
‫ג'ו-ראן.‬
‫הכול בסדר, נכון?‬
‫כן.‬
‫הכול בסדר.‬
‫מתי פאל-הו מצטרף אלינו?‬
‫פאל-הו לא יוכל להגיע, הו-ראן.‬
‫אשלח מישהו אחר במקומו.‬
‫את מי?‬
‫מצטער על מה שקרה קודם.‬
‫אדוני!‬
‫בבקשה תפתח את הדלת.‬
‫אדוני, בבקשה!‬
‫אדוני!‬
‫החוב שאני חייב לך מזמן,‬ ‫תן לי להחזיר לך אותו עכשיו.‬
‫הדלת פתוחה לרווחה עכשיו,‬
‫אז לך לחיות את חייך במלואם.‬
‫בסדר?‬
‫מספר 3972.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫מספר 3972.‬
‫כן, בסדר. להתראות.‬
‫סבתא.‬
‫אחת המאמינות אומרת‬
‫ששתי משאיות של מכולות‬ ‫יצאו לכיוון העיר מוקדם בבוקר.‬
‫מה היה בהן?‬
‫אני לא יודעת פרטים.‬
‫ראיתי אותן יוצאות מוקדם הבוקר.‬
‫הן עמוסות במכלי סם.‬
‫מר סיוט מהלך אמר שהוא ראה את זה.‬
‫הם מתכוונים לרסס את זה בכל הואסונג.‬
‫שנדווח למשטרה?‬
‫אין טעם.‬
‫הממזר הזה, ביונג-ג'ין,‬
‫הוא כבר תחת השפעת הכנסייה.‬
‫כדאי שאפגוש את ראש העיר תחילה.‬
‫לא, זה לא נחוץ.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫את עוד אחת מהילדים האלה?‬
‫נראה שנפצעת קשה.‬
‫אל תזוזי.‬
‫היי, מר גו, השתגעת? מה אתה חושב שאתה עושה?‬
‫תפסיקי. אל תתעסקי עם סבתא או עם מר גו.‬
‫אם יש לך משהו לומר, תגידי לי.‬ ‫אל תתעסקי עם המשפחה שלי!‬
‫כבר איבדתי את אחי‬
‫ואת אבא שלי.‬
‫עכשיו תורך.‬
‫לא!‬
‫היא תשוב.‬
‫וברגע שהיא תופיע,‬
‫תירו בה.‬
‫זוזו, אם אתם רוצים לחיות!‬
‫אמרתי לזוז!‬
‫צ'ה-ני, את כזאת מגניבה.‬
‫קדימה!‬
‫אני באה אליכם.‬
‫כן!‬
‫קבלו את און צ'ה-ני!‬
‫עכשיו! תוציאו אותה משם!‬
‫ממש מרענן.‬
‫צ'ונג.‬
‫מה עם אבא?‬
‫אל תדאגי בקשר אליו, מותק.‬
‫איך הוא מעז להישאר בחוץ כל הלילה?‬ ‫הוא ממש מבקש להתגרש.‬
‫אתם מתגרשים?‬
‫אל תדאגי בקשר לזה. תתרכזי בחזרה, בסדר?‬
‫ותעמדי זקוף!‬
‫מותק, תחייכי!‬
‫בבקשה, תתאספו לרגע. תודה לכולם.‬
‫תודה רבה לכולכם. אני כה אסיר תודה‬ ‫שאתם עובדים קשה כל כך. שלום, ראש העיר.‬
‫המצעד יתחיל בדיוק בשעה 11:00, כמתוכנן.‬
‫כפי שהיה בחזרות, הסדר יהיה כדלקמן.‬
‫בראש, נושאי הדגל, התזמורת תבוא בעקבותיהם.‬
‫אחריהם, להקת סמולנורי מצ'אנגוון…‬
‫כולם, לעצור!‬
‫כולם!‬
‫מי, למה? מה קרה?‬ ‫-כולם לעצור!‬
‫הפסיקו כל מה שאתם עושים, כולכם,‬ ‫ותסתלקו מכאן!‬
‫כולם לעצור!‬
‫תפסיקו הכול ותסתלקו מכאן!‬
‫אסור להישאר כאן.‬
‫למה?‬ ‫-אסור לכם להישאר כאן!‬
‫מה קורה פה?‬
‫מותק! מה אתה עושה שם?‬
‫יקירתי!‬
‫גם את כאן?‬
‫צ'ונג!‬
‫גם צ'ונג ילדתי?‬
‫צ'ונג!‬
‫אסור לכן להישאר כאן.‬
‫מותק, בואי איתי.‬ ‫אנחנו חייבים ללכת מפה. זה לא תרגיל!‬
‫למה לעזאזל אתה עושה את זה‬ ‫מול כל האנשים?‬
‫כי זה מצב חירום מסוכן עד כדי כך.‬ ‫קדימה, עכשיו!‬
‫הולכים מכאן!‬ ‫-הולכים לאן?‬
‫אתה יודע כמה היא חיכתה ליום הזה?‬
‫היא נבחרה לייצג את כל השכבה שלה,‬ ‫לא רק את הכיתה.‬
‫אבל מה אתה מבין בכלל?‬
‫זה לא משנה עכשיו‬ ‫שהיא נבחרה לייצג את כל השכבה.‬
‫האפוקליפסה מתקרבת!‬
‫נו באמת…‬
‫לעזאזל עם המילניום החדש!‬
‫הכול ייעלם בן רגע!‬
‫אם תמשיך להביך אותי ככה,‬
‫אתה תיעלם…‬
‫מהחיים שלי ושל צ'ונג,‬
‫לתמיד.‬
‫מותק.‬ ‫-תפסיק להביך אותי!‬
‫מותק, את חייבת להקשיב לי!‬
‫קדימה.‬ ‫-מר יאנג.‬
‫תקשיב לי!‬
‫בבקשה, תבקש מכולם להתפנות.‬
‫החבר'ה של כנסיית הגאולה הנצחית.‬
‫אתה לא מבין מה הם מנסים לעשות בהואסונג?‬ ‫-אני דווקא מבין.‬
‫באמת?‬
‫הם תרמו סכום עצום של 100 מיליון וון‬ ‫לפסטיבל הזה.‬
‫הודות להם הצלחנו להכין גרסה ענקית‬
‫של דמות הקמיע העירונית שלנו, יאנג-סון,‬ ‫ואפילו יש מופע זיקוקים הערב.‬
‫כל זה רק מסווה!‬
‫אסור לך ליפול בפח!‬
‫בבקשה, תקשיב לי!‬
‫לעזאזל, זה כואב!‬
‫קודם אמרת שיונה מצמצה בעיניה הצידה ככה,‬
‫אח כך קרפיון כזה גדול קרץ לך.‬
‫אמרת שזה בגלל פנול ופסולת אחרת,‬
‫ועכשיו אתה מאשים את הכנסייה.‬
‫נכון!‬ ‫-טוב, בסדר.‬
‫בעניינים כאלה, אין בעיה, תגיש תלונה,‬
‫אבל אנא, המתן לסוף היום.‬
‫זה פסטיבל, אחרי הכול.‬
‫המילניום הבא מתקרב.‬ ‫אתה לא יכול להרוס את המצעד שלנו ככה.‬
‫הבת שלך אפילו אחת מנושאי הדגל.‬
‫מספיק עם זה.‬
‫פשוט תתקשר למשטרה.‬
‫הסיוט המהלך הזה לא מסוגל‬ ‫לראות אנשים אחרים שמחים.‬
‫נכון.‬ ‫-תמיד רוטן.‬
‫די, נו.‬ ‫-תמיד מתלונן.‬
‫אני אטפל בזה. כן.‬
‫צ'ונג.‬
‫אלוהים, הוא לא מתבייש מול הבת שלו?‬
‫בדיוק!‬ ‫-זה לא נעים.‬
‫הבת שלו כאן ושומעת הכול, אז…‬
‫מר סון?‬
‫צ'ה-ני!‬
‫מאסטר איננו, וגם סבתא לא כאן.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫נתמודד עם האפוקליפסה ככה, יחד.‬
‫שפשוט נברח רק אנחנו? לא בא בחשבון!‬
‫איך אוכל לעזוב את מון מי-הוי‬ ‫וצ'ונג מאחור? השתגעת?‬
‫צ'ה-ני, מה נעשה?‬
‫כשאני חושבת על זה,‬
‫עוד לא יצא לי להצטלם עם המאסטר.‬
‫סליחה?‬
‫איך את מסוגלת לחשוב על צילומים עכשיו?‬
‫האפוקליפסה מגיעה אל הואסונג!‬
‫את, אני, כולם. כולנו נחוסל.‬
‫אנחנו היחידים שיודעים את זה,‬
‫אבל אנחנו לא יכולים לעשות כלום. למה?‬
‫כי אף אחד לא מאמין לנו. למה?‬
‫כי אנחנו לא שווים כלום.‬
‫- מדבקות פרס -‬
‫- כל הכבוד -‬
‫ראשית, בואו נעצור את המשאיות.‬ ‫-אילו משאיות?‬
‫המשאיות עם הסם נמצאות איפשהו בהואסונג.‬
‫הם יפוצצו את זה במקום כלשהו.‬
‫איפה בדיוק?‬
‫במקום הכי הגיוני.‬
‫המקום שבו הכי הרבה אנשים‬ ‫מתאספים בהואסונג כרגע.‬
‫מה נראה לך?‬
‫איפה?‬ ‫-איפה?‬
‫סליחה, סלחו לי.‬ ‫-זוזו.‬
‫למה כל כך צפוף פה?‬ ‫-בבקשה.‬
‫זוזו.‬ ‫-הקמיע של הואסונג!‬
‫צפוף פה!‬ ‫-יאנג-סון.‬
‫קנו חולצת יאנג-סון!‬
‫קבלו את יאנג-סון!‬
‫היי, זאת לא צ'ה-ני?‬
‫ראיתן משאיות של כנסיית הגאולה הנצחית?‬
‫לא, לא ראינו.‬
‫עזבו את הואסונג מייד, בסדר?‬
‫אחרת כולכן תמותו!‬
‫אתן תמותו! עזבו את הואסונג.‬ ‫-מה היא אמרה?‬
‫למה נמות?‬ ‫-עזבו!‬
‫על מה היא מדברת?‬
‫יש לזה טעם נורא.‬
‫איזו מין משאית זו? מאיזה סוג?‬
‫אתה מהכנסייה? מה יש כאן?‬
‫מה האישה הזאת עושה?‬ ‫-נראה שלא. הלאה.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-אוקיי!‬
‫מי אתה?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אין לך מושג!‬
‫מה הוא אומר?‬
‫אכן נגעתי בסחורה שלך,‬ ‫אבל יש משהו ממש חשוב…‬
‫היי, תסתום.‬
‫לפי המראה שלך, אתה עבריין סדרתי.‬
‫למה אני צריך…‬ ‫-אל תשפוט אותי לפי המראה.‬
‫רו-בין!‬
‫אין לך מושג בכלל!‬
‫מה נסגר, גבר?‬
‫כבר כיסחו לך את הצורה?‬
‫זה כל כך מתיש.‬
‫למה אנחנו מתאמצים כל כך?‬
‫חייבים להציל את האנשים.‬
‫למה אנחנו אחראים על חיי‬ ‫אנשים שאנחנו בכלל לא מכירים?‬
‫נכון.‬
‫לא חייבים להציל אנשים שלא מכירים.‬
‫נכון?‬
‫אבל אנחנו מכירים פה את כולם.‬
‫תראה.‬
‫אנחנו באמת מכירים פה את כולם.‬
‫בואו נעזור למי שיש פחות מזל.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫שלום.‬ ‫-אני מאחלת לך בריאות טובה.‬
‫כן, שלום.‬
‫מזמן לא התראינו.‬ ‫-כן, תשמרי על עצמך.‬
‫אין לנו בכלל חברים,‬ ‫אז איך אנחנו מכירים כל כך הרבה אנשים?‬
‫תפסיק לקטר. בואו נמהר ונמצא אותם.‬
‫אין לנו זמן!‬
‫בסדר? קדימה!‬
‫הם כאן!‬ ‫-אני חושבת שהם כאן!‬
‫המצעד!‬ ‫-נכון.‬
‫מה זה?‬
‫-מה?‬
‫איפה הם?‬
‫צ'ונג.‬
‫- היי שלום 1999, ברוכה הבאה 2000‬ ‫מילניום חדש, תקווה חדשה -‬
‫- פסטיבל המילניום הגדול‬ ‫הואסונג 2000 -‬
‫אחת, שתיים. אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫צ'ה-ני, חכי.‬ ‫-מהר!‬
‫אמרתי רגע.‬
‫חכי.‬ ‫-עדיין כל כך לא בכושר.‬
‫למה? מה זה?‬
‫מאסטר?‬
‫הצלחת לברוח?‬
‫מתי?‬
‫איך?‬
‫אני כל כך שמח שאתה בריא ושלם.‬ ‫ידעתי, מאסטר. ידעתי שתצליח להימלט, מאסטר.‬
‫מאסטר.‬ ‫-מאסטר?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫חשבתי שמילים הן הדבר היחיד שיכול לפגוע בי.‬
‫אני ממש עצבני עכשיו, מאסטר. אתה יודע?‬
‫אין שום דבר…‬
‫שתוכל לעשות.‬
‫הנה היא. הנה הבת שלי.‬
‫צ'ונג!‬
‫הבת שלי מדהימה.‬
‫כל כך נהדרת.‬
‫אל תדאגי, צ'ונג.‬
‫אבא יעשה כל מה שצריך כדי לעצור אותם.‬
‫לעצור את מה?‬ ‫-הבהלת אותי, מותק!‬
‫אולי תפסיק לחסום את הכביש? אנחנו צריכים‬ ‫לתפוס מקום טוב לראות את הזיקוקים.‬
‫אסור ללכת לראות את הזיקוקים.‬ ‫-זוז.‬
‫מותק, בבקשה.‬ ‫-אני צריכה לתפוס מקום טוב.‬
‫הזיקוקים.‬
‫אתה לא מבין מה הם מנסים לעשות בהואסונג?‬ ‫-אני דווקא מבין.‬
‫הם תרמו סכום עצום של 100 מיליון וון‬ ‫לפסטיבל הזה.‬
‫הודות להם הצלחנו להכין גרסה ענקית‬
‫של הקמיע העירוני שלנו, יאנג-סון,‬ ‫ואפילו יש מופע זיקוקים הערב.‬
‫זהו זה, הזיקוקים…‬
‫בשמיים, במכה אחת.‬
‫בום!‬
‫צ'ונג!‬
‫מותק!‬
‫את בסדר?‬ ‫-מותק!‬
‫את בסדר? צ'ונג!‬ ‫-איפה צ'ונג?‬
‫אל תבואי לכאן. רוצי!‬
‫תעמדו מאחוריי.‬
‫את בסדר?‬
‫את בסדר? זוזו!‬
‫בואו מכאן.‬
‫תיכנסו פנימה. זה בסדר.‬
‫מה לכל הרוחות…‬
‫זה כבר התחיל? חשבתי שהיא‬ ‫שולחת מישהו אחר במקום פאל-הו.‬
‫היי, מאסטר.‬
‫אתה כועס עלינו או משהו?‬
‫בוא נדבר על זה.‬
‫זו היא. זאת עם הפרצוף החמוץ‬ ‫ששוטפת את המוח לאנשים ומשתמשת בהם.‬
‫היא אפילו גרמה למר גו‬ ‫לכוון אקדח לעבר סבתא קודם.‬
‫באמת?‬
‫צ'ה-ני!‬
‫מאסטר.‬
‫מאסטר!‬
‫צ'ה-ני!‬
‫צ'ה-ני.‬
‫צא מזה, צ'וי און-ג'ונג!‬
‫זה לי און-ג'ונג.‬
‫חשבתי שאתה באמת רוצה להרוג אותי.‬
‫איך יכולת לחנוק אותי כל כך חזק?‬
‫מכוניות מתעופפות…‬ ‫-תפסיקו לדבר ו…‬
‫מה לכל הרוחות…‬
‫למה אתם לא מקשיבים?‬
‫מה יש להם?‬
‫למה הם מתנהגים ככה?‬
‫אדוני, לאן אתה הולך?‬
‫אל תדאגו.‬ ‫אני בטוח שהרועה שלנו השאיר הנחיות.‬
‫באמת?‬ ‫-כן?‬
‫למה? מה יש שם למעלה?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לא! אתה לא יכול ללכת לשם.‬
‫לאן אתה חושב שאתה הולך?‬
‫בטח משם.‬ ‫-הם מתנהגים מוזר.‬
‫שנלך גם?‬ ‫-תשתקי.‬
‫משהו קורה להם.‬
‫צ'ה-ני!‬
‫מאסטר!‬
‫תישארו כאן, שתיכן.‬
‫לא משנה מה יקרה, אל תצאו מכאן.‬
‫ברור?‬
‫השתגעת?‬
‫לאן אתה חושב שאתה הולך?‬ ‫ככה תשאיר אותנו כאן? אתה חייב להגן עלינו!‬
‫אני חייב לצאת לשם כדי להגן עליכן.‬
‫מה כבר תוכל לעשות שם?‬
‫מה תוכל לעשות כשמכונית תעוף עליך?‬
‫נראה לך שתוכל לעצור את זה‬ ‫עם ההתחכמויות שלך?‬
‫את צודקת.‬
‫אבל מתברר שיש משהו‬ ‫שאני יכול לעשות עם ההתחכמויות שלי.‬
‫אם תצא לשם עכשיו,‬
‫באמת אתגרש ממך.‬
‫אני רצינית הפעם.‬
‫לא, מותק!‬
‫אני אוהב אותך,‬
‫מי-הוי.‬
‫טמבל שכמוך!‬
‫מר סון גיונג-הון!‬ ‫מה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫אני אטפל בצד המאוכלס יותר.‬ ‫אתה תטפל בצד הזה, מר קאנג.‬
‫מישהו מוכן להעליב אותי, בבקשה?‬
‫לנצח אתה מתכוון‬ ‫לסמוך על מישהו שיעליב אותך?‬
‫אולי תנסה לגייס את הכוחות שלך בעצמך,‬ ‫אידיוט מגודל שכמוך?‬
‫הם באים.‬
‫נכון שזה מדהים?‬
‫אני מפחד!‬
‫אחורה!‬
‫היי, תתרחקו ממני!‬
‫זה לא הייתי אני.‬
‫אני אבא שלך!‬
‫אני אימא שלך!‬
‫אני מצטער.‬
‫לא, אל תעשה את זה.‬
‫גברתי?‬
‫בבקשה תעליבי אותי.‬ ‫-מה?‬
‫מהר.‬
‫למען השם.‬
‫איך הממזר התלוש והעלוב הזה‬
‫צץ משום מקום ומתנהג כמו אידיוט מטומטם?‬
‫שאעקור לך את העיניים‬ ‫ואלעס אותם כמו קימצ'י צנון?‬
‫אני צריכה לעקור לך את העיניים‬ ‫ולמצוץ אותן עד שיתייבשו.‬
‫שאכסח לך את הצורה?‬
‫דביל מלוכלך עם מוח זבל.‬
‫עוף מפה, ממזר דפוק!‬
‫בום!‬
‫ביפ ביפ!‬
‫כל מי שרוצה לשחק איתי, שיישאר כאן!‬
‫איזה כיף!‬
‫זה כל כך כיף!‬
‫"הבה נצא כולנו לטייל בשכונה‬
‫"נקום מוקדם בבוקר לטייל בשכונה‬
‫"יאנג-סון אומר שלום גם לנו‬
‫"כולנו אומרים שלום,‬ ‫כשאנחנו מסתובבים בשכונה…"‬
‫אני נשבעת, מעולם לא… בטח השתגעת לגמרי.‬
‫אתה והשטויות שלך!‬
‫חזרנו.‬
‫זה…‬
‫הצליח לנו.‬
‫כן.‬
‫הצליח לנו.‬
‫אאוץ'.‬ ‫-מר סון!‬
‫צ'ה-ני! אלוהים אדירים.‬
‫צ'ונג.‬
‫מה ראינו‬
‫זה עתה?‬
‫גיבורי-על?‬
‫הגיע הזמן לנקות? אתה בכלל מקשיב?‬
‫זה באמת קרה עכשיו?‬
‫או שזו תוכנית מתיחות? לא שמעתי על זה כלום.‬
‫לכן הוא היה גיוס מיוחד. בגלל כוח-העל שלו.‬
‫ואני חשבתי שכבר ראיתי אותו בשיאו.‬
‫לחשוב שהוא אפילו יותר הורס ממה שחשבתי.‬
‫און-ג'ונג…‬
‫הכנסתי להם עם זה, והאנשים שם…‬
‫תראו!‬
‫רוצו!‬
‫תברחו!‬ ‫-שניכנס לכאן?‬
‫אוף, זה לא נגמר.‬
‫היא שוטפת להם את המוח.‬
‫זה לא ייגמר עד שלא נמצא אותה.‬
‫קודם צריך לעצור את הזיקוקים.‬
‫יהיו זיקוקים בחצות,‬ ‫וסביר להניח שהסם נמצא בתוכם.‬
‫הם יאספו אנשים ברחובות לקראת הספירה לאחור‬
‫ואז, בחצות, בבום אחד…‬
‫חצות זה עוד פחות מחצי שעה.‬
‫אז מה נעשה? נטפל קודם באישה‬ ‫ששוטפת את המוח או בזיקוקים?‬
‫אני אטפל בזיקוקים!‬
‫מר קאנג, לך איתה.‬
‫מר סון, לך תמצא את האישה ששוטפת את המוח.‬ ‫היא בטח בסביבה.‬
‫אוקיי!‬
‫מהר!‬
‫אני ספיידרמן.‬
‫אני רוח-רפאים בתולית.‬
‫אני פרנקנשטיין.‬
‫אני רוחה של הונג-קונג.‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מהר, און צ'ה-ני.‬
‫הנה זה.‬
‫צ'ה-ני.‬ ‫-אנחנו במקום הנכון.‬
‫לעזאזל.‬
‫בתוך הדברים האלה כאן?‬ ‫אלה הסמים? איפה הזיקוקים?‬
‫אני אחפש באלה.‬
‫סליחה.‬
‫מה אתם עושים שם?‬ ‫-מי אתם?‬
‫צאו משם. זה מסוכן.‬
‫עוד רגע.‬
‫מה זה?‬
‫משהו מוזר בשמיים.‬
‫יש!‬
‫מספיק!‬
‫תפסיקי.‬
‫אמרתי מספיק! אנשים נפגעים!‬
‫את שייכת לכת, אבל את אמורה להיות אישה‬ ‫מאמינה. את לא יכולה להשתמש באלימות בגלוי.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫תקשיבי לי את קודם, חתיכת זבל שכמוך!‬
‫אפילו אם את ילדת פלא ואנחנו הפגומים,‬ ‫זה לא בסדר!‬
‫איך את מעזה להשתמש בכוחות-העל שלך‬ ‫באופן כל כך איום?‬
‫אתה שומע…‬
‫אני מבקש! את שוב מפריעה לי!‬
‫איך את מעזה להיכנס לדבריו‬ ‫של איש מבוגר ממך?‬
‫איפה הנימוסים שלך?‬
‫אתה יכול…‬ ‫-אמרתי מספיק! מספיק כבר!‬
‫מה האנשים האלה עוללו לך שזה מגיע להם?‬
‫מילא, הגברת אסון מהלך והסמרטוט,‬
‫אבל מה איתי ועם מון מי-הוי? וצ'ונג?‬
‫וכל האחרים.‬
‫מה הם עוללו לך שזה מגיע להם? למה?‬
‫מה הסיבה?‬
‫לאנשים לא אכפת מהסבל שסבלנו.‬
‫לא הנידו עפעף.‬
‫אז גם לי לא אכפת‬
‫אם הם ימותו או לא.‬
‫מעולם לא חינך אותך מבוגר, מה?‬
‫בחרת להתעסק עם האדם הלא נכון היום.‬
‫אני הולך לטעת בך קצת נימוסים סוף-סוף…‬
‫חתיכת…‬
‫ג'ו-ראן.‬
‫מה קרה?‬
‫אתה בסדר?‬
‫ג'ו-ראן, את בסדר?‬
‫למה התשת את עצמך ככה?‬
‫ביקשת שלא נשתמש בכוחותינו בפזיזות.‬
‫פאל-הו מת.‬
‫וגם אבא.‬
‫בואי נפסיק עם זה עכשיו.‬
‫אני לא רוצה לאבד גם אותך, בסדר?‬
‫אני לא יכולה לסלוח להם.‬
‫אני אהרוג את כולם.‬
‫עדיין יש לך אותי.‬
‫לא נשאר לנו אף אחד, הו-ראן.‬
‫נקמי את מותנו.‬
‫נקמי בכולם, כן?‬
‫תשמידי את כולם.‬
‫בבקשה תעשי את זה בשבילי, הו-ראן.‬
‫הנה הם באים.‬
‫היי, אתם בסדר?‬
‫לא.‬
‫כואב לי הראש.‬ ‫-קודם, כולכם…‬
‫הם יצאו מזה.‬
‫זה נגמר או מה?‬
‫נפצעת קשה?‬
‫אני רק קצת עייף.‬
‫מה קרה עם הזיקוקים?‬
‫לא תוכל לעצור את זה.‬
‫און צ'ה-ני?‬
‫זה יהיה ממש יפה.‬
‫האמת היא,‬
‫שמעולם לא ראיתי זיקוקים במו עיניי.‬
‫הפרידה האחרונה שלי.‬
‫בסדר. לא נשאר הרבה עד לסוף 1999.‬
‫האם כולכם מבלים את הרגעים האחרונים‬ ‫של המאה ה-20 עם היקרים לליבכם?‬
‫נותרו עוד כ-5 דקות עד תחילת המילניום החדש.‬
‫אני מקווה שכולכם מבלים‬ ‫את הדקות האחרונות של 1999‬
‫עם האנשים היקרים לכם ביותר.‬
‫זה השיר האחרון שאשמיע לכם במאה ה-20.‬
‫זה המחיר על מותו של הרועה שלנו קים פאל-הו.‬
‫צ'ה-ני!‬
‫למה, קרה משהו?‬
‫למה? מה קרה?‬
‫את באמת און צ'ה-ני?‬
‫ברור שאני און צ'ה-ני.‬ ‫מי עוד אני יכולה להיות?‬
‫שם…‬
‫יש עוד צ'ה-ני!‬
‫למה אני שם?‬
‫האם זה עתה נדקרתי?‬
‫לא!‬
‫מה זה?‬
‫תנשמי. אני צריך שתישארי ערה.‬ ‫אזעיק אמבולנס.‬
‫האם אתה באמת…‬
‫דואג לי?‬
‫כן.‬
‫תראו את זה!‬ ‫-ואו.‬
‫בדיוק כפי שאת‬
‫דאגת לי אז.‬
‫ואו, תראו את הדג הזה!‬
‫לא סתם ניחמת אותי,‬
‫ניחמת את כל הילדים שם.‬
‫תראי כמה דגים!‬
‫זה היה…‬
‫יכול להיות נחמד…‬
‫לו היית בצד שלי.‬
‫לא.‬
‫אוי לא.‬
‫הו-ראן.‬
‫לא!‬
‫היא מתה? באמת מתה?‬
‫עוד יש דופק. אתם יכולים להזעיק אמבולנס?‬
‫לעזאזל, כנראה נפל לי הטלפון איפשהו. רגע.‬
‫רו-בין, בוא קודם נכניס אותה פנימה.‬
‫איפה יכולתי להפיל אותו…‬
‫מותק, לאן את הולכת?‬
‫מותק!‬
‫אמרתי לך לא לצאת עד שאגיד לך.‬
‫מותק, לאן את הולכת?‬
‫מה זה?‬
‫- "הנה הדיין עומד בפתח",‬ ‫איגרת יעקב, ה' 9 -‬
‫לא תוכלו לעצור את זה.‬
‫הנבואה תתגשם כמתוכנן.‬
‫אתם תדעו כשתגיע האפוקליפסה.‬
‫מי שלא מאמין‬
‫יושלך אל אש הגיהינום עם מותו.‬
‫ובאשר לנגאלים,‬
‫הם יזכו לחיי נצח בתור ילדי פלא!‬
‫אז זאת הפצצה האמיתית.‬
‫לא הזיקוקים?‬
‫אולי לא יכולנו לעצור את זה ממילא.‬
‫אמרתי שאני רוצה לחיות‬ ‫כדי לראות את האפוקליפסה.‬
‫נראה שהמשאלה שלי תתגשם.‬
‫אבל כמה חבל.‬
‫אני לא רוצה לראות יותר‬
‫את האפוקליפסה הארורה הזאת.‬
‫צ'ה-ני, מה קורה לך? את מלחיצה אותי.‬
‫רו-בין, תעיף אותי ואת מר סון לשם.‬
‫למה אני?‬
‫אין שם שום מקום שאפשר להיאחז בו.‬
‫פשוט תידבק אליי היטב, ואז תוכל ליפול חזרה.‬
‫אנסה להשתגר עם ספינת האוויר הזאת.‬
‫ומה אם משהו נורא יקרה לך?‬
‫אל תדאג.‬ ‫אתה יודע שאני לא אמות, גם אם אמות.‬
‫למה לא תמותי? את הרי יודעת‬ ‫איך הלב הזה הגיע אלייך, לא?‬
‫אם משהו ישתבש,‬ ‫ייתכן שהלב הזה הוא כל מה שיישאר ממך.‬
‫זו פצצה, טמבלית.‬
‫אם זה יתפוצץ, תתפוצצי גם את לרסיסים.‬
‫מה נגיד לסבתא?‬
‫זה יהיה סוד, כמובן.‬ ‫אל תספר לה, קאנג רו-בין, בסדר?‬
‫אני אחזור בקרוב.‬
‫לא.‬
‫אז בואי נעשה את זה יחד. אני אעלה לשם איתך.‬
‫במצבך?‬
‫אתה רק תהיה עליי לנטל.‬
‫אתה תדאג לתפוס אותנו כשניפול.‬
‫תתפוס קודם את מר סון ואחר כך אותי.‬
‫און צ'ה-ני!‬
‫אתה יודע שאני עלולה למות‬ ‫אם אפול מהגובה הזה, נכון?‬
‫אז אני מבקשת שתתפוס אותי.‬
‫יהיה חבל מאוד למות‬ ‫אחרי שאשלים את המשימה, לא?‬
‫מהר. אין לנו הרבה זמן.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫בואי נלך על זה.‬
‫למה לא, בעצם?‬
‫את נראית טוב היום.‬
‫זהו זה.‬
‫תשמע, רו-בין,‬
‫אתה מה-זה מכוער כשאתה מחייך.‬
‫און צ'ה-ני, נשבע לך, את…‬
‫פשוט תזרוק אותנו כבר, סמרטוט!‬
‫סמרטוט שכמוך!‬
‫חתיכת סמרטוט!‬
‫אני‬
‫רוצה שאון צ'ה-ני‬
‫פשוט‬
‫תיעלם‬
‫לנצח!‬
‫קדימה!‬ ‫-מה?‬
‫את צריכה לטפס למעלה.‬
‫קדימה. תתקדם עוד קצת!‬
‫תתקדמי את!‬
‫חכה, רק שנייה.‬
‫רק עוד טיפה.‬
‫אל תיפול עדיין.‬
‫קדימה!‬ ‫-תישאר דבוק.‬
‫קדימה!‬
‫-חכה רגע, מר סון.‬
‫היי, אל תגזימי!‬
‫אני למעלה.‬
‫מר סון, כדאי שתעוף מפה עכשיו!‬
‫היית ממש מרשים היום.‬
‫היי.‬
‫בהצלחה, פרחחית!‬
‫בכל זאת,‬
‫אני מקווה שאון צ'ה-ני תחזור בריאה ושלמה!‬
‫בסדר. באמת לא נשאר לנו הרבה זמן.‬
‫בואו נתחיל בספירה לאחור.‬
‫עשר,‬
‫תשע,‬
‫שמונה,‬
‫שבע,‬
‫שש,‬
‫חמש,‬
‫ארבע,‬
‫שלוש,‬
‫שתיים,‬
‫אחת!‬
‫אוני.‬
‫שנת 2000!‬
‫המילניום החדש התחיל בשעה טובה.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫איפה אני?‬
‫מה זה?‬ ‫-בשמיים!‬
‫מה קרה?‬
‫אני צריכה לצפות בזה יחד עם צ'ונג.‬
‫איזה חיזיון!‬
‫עצרנו את זה.‬
‫אנחנו‬
‫הצלנו את כל האנשים האלה.‬
‫כשצ'ה-ני תחזור,‬
‫תוודא שאתה תופס אותה, מאסטר.‬
‫כן.‬
‫היא מאחרת. השתגרה למקום רחוק?‬
‫היא שוב השתגרה לקנדה?‬
‫אבל אפילו אם היא השתגרה‬ ‫לקוטב הצפוני, לא לקנדה,‬
‫היא כבר הייתה אמורה לחזור,‬ ‫כי היא הרי משתגרת.‬
‫לעזאזל.‬
‫די לדבר שטויות.‬
‫וכך, שנת 2000 החלה‬ ‫בלי שום מאורע יוצא דופן.‬
‫סוף סוף, המילניום החדש החל.‬
‫עם תחילת שנת 2000,‬ ‫יש לנו חדשות על תקרית.‬
‫אמש פרצה סערה עזה ופתאומית בהואסונג‬ ‫במהלך פסטיבל המילניום…‬
‫אלוהים, איזו מין סערה הופכת מכוניות?‬
‫היא גם הרסה את המצעד.‬
‫ובכל זאת, צ'ונג נראית נהדר בתמונות האלה.‬
‫את באמת לא זוכרת?‬
‫את באמת לא זוכרת כמה מגניב הייתי‬ ‫כשהצלתי אתכן באותו יום?‬
‫לקחתי אתכן למקלט בחנות התקליטים,‬
‫ואז הצלתי אנשים וכאלה, את יודעת?‬
‫עכשיו אתה גם מספר שקרים מוזרים?‬
‫עוד מעט תגיד שעפת באוויר בגלימה מתנפנפת.‬
‫כל כך נמאס לי ממך.‬
‫אבא.‬ ‫-כן?‬
‫קופסת האוכל שלי.‬ ‫-לא נתתי לך?‬
‫הנה היא.‬
‫זה פשוט מגוחך.‬
‫לא ייאמן…‬
‫ואף אחד לא זוכר את האירועים‬ ‫שהתרחשו באותו יום.‬
‫סערה?‬
‫איך סערה יכולה להעיף מכונית?‬
‫ספר לי על זה.‬
‫איך זה קרה לך?‬
‫מה לכל הרוחות…‬
‫למה אף אחד לא זוכר?‬
‫הייתכן ש…‬
‫מותק.‬
‫מותק!‬
‫למה אתה סתם עומד שם?‬
‫מותק, כן, זה אני.‬
‫הצלתי אותך ואת צ'ונג,‬
‫והצלתי את כולם.‬
‫מה אתה מקשקש?‬
‫אני לא רואה את צ'ונג. לך תמצא אותה.‬
‫צ'ונג!‬
‫סון צ'ונג!‬
‫לא, הצלתי אותך…‬
‫הצלחנו!‬
‫הצלנו אתכם ואת הואסונג…‬
‫מהאפוקליפסה! אז איך ייתכן שאתם לא זוכרים?‬
‫מסיבה בלתי ידועה,‬
‫הגיבורים של אותו יום‬ ‫נמחקו מהזיכרון של כולם.‬
‫למה?‬
‫למה זה נראה כאילו לאיש אין מושג מה קרה?‬
‫אלוהים אדירים! באמת נראה לכם‬ ‫שהמכונית הזאת התהפכה בגלל סערה?‬
‫אבל…‬
‫אני…‬
‫בתי היקרה.‬
‫שיהיה לך יום טוב גם היום, בסדר?‬
‫היית נהדר, אבא.‬ ‫-כן.‬
‫מה?‬
‫כן, תודה, צ'ונג.‬
‫תודה, מותק שלי.‬
‫- הבית הנדיב -‬
‫היא תחזור.‬
‫התינוקת שלי תחזור, כן.‬
‫היא פשוט הלכה רחוק מדי,‬
‫אז נדרש לה זמן למצוא את הדרך חזרה.‬
‫ובכן…‬
‫זה אפשרי, לא?‬
‫כן.‬
‫- חנות פרחים -‬
‫החארות האלה!‬
‫אומרים שצריך לכרות קבר,‬
‫אפילו אם הוא ריק, למישהו שמת הרחק מהבית.‬
‫כדי שהנשמה שלו לא תשוטט חסרת מטרה.‬
‫- לזכר און צ'ה-ני -‬
‫בתיאבון.‬
‫בבקשה, בתיאבון.‬
‫אין הרבה מה לאכול כאן. איזו מין מסיבה זו?‬
‫לא לאכול עם הידיים.‬
‫אז תמהרו כבר להגיש.‬
‫סליחה, אנחנו מחלקים מנות נדיבות.‬
‫אם את רעבה, בואי הנה.‬
‫אגיש לך קודם.‬
‫זה לכבוד האזכרה?‬
‫מישהו מת?‬
‫מי מת?‬
‫את…‬
‫אוני.‬
‫זו את, אוני?‬
‫צ'ה-ני!‬
‫און צ'ה-ני?‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫שכה אחיה!‬
‫אלוהים, צ'ה-ני.‬
‫תני לי להסתכל עלייך. אלוהים.‬
‫לקח לי זמן לחזור, נכון?‬
‫ניסיתי להגיע למקום הכי רחוק שהכרתי,‬
‫והגעתי למדבר בקצה השני של העולם.‬
‫ואני מניחה שזה היה רחוק מדי‬
‫כי לא הצלחתי לחזור.‬
‫לא היה לי דרכון, גם לא כסף,‬ ‫אז המסע חזרה לכאן היה ממש מפרך.‬
‫אבל מי מת? כולם כאן.‬
‫התינוקת שלי לא מתה.‬ ‫-מי?‬
‫היא לא מתה, נכון?‬
‫התינוקת שלי חיה וקיימת!‬
‫רגע.‬
‫רגע, אני גוועת ברעב, אוקיי?‬ ‫תנו לי לאכול קודם.‬
‫לאכול.‬ ‫-כן, לאכול.‬
‫פרחחית!‬
‫איך את יכולה להיות כל כך אדישה?‬
‫יש לך מושג כמה עצובים היינו?‬
‫כי ידעתי יותר טוב מכולכם שאני לא מתה,‬
‫אז למה שאהיה עצובה?‬
‫נכון…‬
‫אני מניח שאת צודקת!‬
‫אפשר לקבל מגבון לח, בבקשה?‬
‫חתיכת מניאקית מסריחה.‬
‫אני באמת מסריחה, נכון? התנהגת יפה?‬
‫קחי, תאכלי.‬
‫בחיי, תינוקת שלי.‬
‫עוגות האורז טעימות היום.‬
‫אתה לא שמח לראות אותי, מאסטר?‬
‫למה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫לקח לי זמן להתרגל להיות נוסעת סמויה.‬
‫למה? התגעגעת אליי?‬
‫זה היה שינוי מרענן‬ ‫להסתובב בלי שמישהו נדבק אליי.‬
‫תתרחקי ממני.‬
‫תנסה אתה לא להתקלח שלושה שבועות.‬ ‫בטח תסריח יותר!‬
‫בואי ניפגש שוב אחרי שתתקלחי.‬
‫לא תוכל לשטוף את זה במקלחת.‬
‫זה ייקח שבוע שלם.‬
‫את…‬
‫כזאת נודניקית, און צ'ה-ני.‬
‫גם אני מחבבת אותך.‬
‫יש אנשים שהם שונים מאחרים.‬
‫יש אנשים שפורחים מאוחר.‬
‫אחרים,‬
‫מעדיפים לגור בפרוור שקט.‬
‫- עיריית הואסונג -‬
‫אבל…‬
‫אין דבר כזה‬
‫אנשים שלא שווים כלום.‬
‫- הואסונג, עיר התקווה -‬
‫כן?‬ ‫-זה כבר בוצע?‬
‫לא, רק רגע.‬
‫תביא את מה שהצטבר אצלך עד עכשיו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אוף, לכל הרוחות.‬
‫אמרתי לך לחזור לסיאול!‬
‫אני לא מבין למה אתה עדיין כאן ומשגע אותי.‬
‫בפעם הבאה אני אעשה הכול.‬
‫בבקשה, תעשי את זה מהר.‬
‫- כנסיית הגאולה הנצחית -‬
‫כן, הכניסה למקום נחסמה.‬
‫נשאר משהו?‬ ‫-הכול חרוך ומפויח.‬
‫חפש בכל סנטימטר.‬
‫ותתקשר אליי אם תמצא משהו.‬
‫כן, אדוני.‬