Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Det har gått tio år sen Walespremiären för succéfilmen Don't Delete the Kisses.
Filmen utspelas nära Cardiff och gav oss rollfigurerna Mike och Michelle.
De unga tu spelas av Hollywoodstjärnorna Jackson Roberts och Jessica Riley.
Vi är så bra vänner att det svåra är att få det att verka romantiskt.
Nu ska skådespelarna besöka Cardiff för tioårsfankonventet.
En som också ska närvara är Jacksons fru och filmens regissör Andrea Finney.
Han är så trevlig som han verkar. Ni ska få se när han kommer.
-Och filmens författare Nigel Thomas. -Tack för att du stannar till och pratar.
-Hälsa Andrea att hon är lysande. -Där har vi henne.
-Vi älskar henne. -Det är så mycket kärlek.
Vad har de haft för sig i tio år?
-Har du fått nåt schema? -Det är inga konstigheter.
En panel, foton med fans och en fanträff.
Vi skulle också kunna återskapa några scener ur filmen.
Som scenen vid lyktstolpen. Minns du Mikes dialekt?
Ja. Fan. Fan.
Inte fan vet jag. Fan. Fan. Fan. Fan.
Det ordet ligger liksom längre bak.
Fan, hör du vad jag säger?
Du ska kanske prova att säga det med kärlek i stället för med ilska.
Vokalerna... Visst, jag fixar det. Fan.
Men övertänk inte, för då kör du fast.
-Fan... -Jag undrar om de är framme än.
Tack så mycket. Ha det bra. Tack.
Hej.
-En kram. -Hej!
-Jag är inte död. -Jag trodde inte att du skulle komma.
Jo, jag visste att jag skulle komma hit. Jag var nervös.
Du sa att du trodde att du inte var bjuden.
-Jo... -Så klart ringde de dig!
Jag skämtade.
Jag skämtade när jag sa: "Är jag bjuden?" Så klart blir jag det.
Jag vet att jag inte är du, men jag står med på affischen.
-Herregud... -Imponerande.
-Det är på riktigt. -Det ser så ut.
-Ingen återvändo. -Det är som en resa bakåt i tiden.
Ja. Ja. Ja... Alltså, vi behöver inte hålla på nu.
Det finns fans här. Det är en viktig helg. Det är en viktig helg för oss med.
Vi kommer att hitta privata stunder mitt i den här cirkusen. Det blir bra.
-Eller hur? -Ja. Det är en omstart.
-Det blir fint. -Jättefint. Jag är nervös.
-Jaså? -Ja. Det är en massa fans här.
-Det är en stor grej. -Det här blir härligt.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
-Vad är det? -Va?
-Vad tittar du på? -Det är fans här.
-Jag vill inte bryta illusionen. -Illusionen? Det finns ingen illusion.
Illusionen, som...Beatles.
Alla var gifta, men de visade aldrig att de var gifta.
-Är du med i panelen? -Ja, men det var skitlarvigt...
-Hej på er! -Hej!
Nämen hej!
-Allt bra? -Ja. Vi kom hit i går.
Vad fint att ses! Du har inte förändrats det minsta.
-Du ser bra ut. -Det här är knäppt.
-Jag har inte riktigt koll på läget. -Det blir flera fanträffar, en panel...
-Nej, inte så. Jag menar kosmiskt. -Jaha, kosmiskt. Ja, inte fan vet jag.
Jag är förväntansfull. Många kommer nog.
-Vad fint att ses! -Tack!
Du ser jättefin och precis likadan ut. Titta bara!
Det är som om det är en flicka på den. Det är du fortfarande.
Lite småsaker. Annat som refuseras rakt av. Sånt är författarlivet.
Så är det. Jag vill berätta om en grej som hon jobbar på.
Vi hoppas få en uppföljare. Det är tioårs- jubileum. Tänk att få göra en uppföljare.
Försöker de hålla koll på hur många som kommer för att se om vi ska göra den?
Jag vet inte riktigt. Jag försöker fortfarande få svar av Jerry.
Men när helgen är slut hoppas jag att vi har en idé vi vill göra.
Jag hade tänkt mig en antiromantisk komedi.
Vi samlas allihop. Lite Lost in Translation.
-Anti? -Ja, en antiromantisk...
-Skumt. -Ja, men...
Hör du på? Jag såg dig i ögonen och kunde inte avgöra om du lyssnade.
-Fint att ses. -Detsamma! Vad fint att du kom!
-Titta på dig! -Nej, titta på dig.
Jag ska gå och checka in. Vi ses snart. Vi ses snart. Jag ska checka in.
-Fint att se er ihop igen. -Du har ansiktsbehåring.
-Så har det blivit. -Han har blivit stor.
Det här är helgalet. Lite överväldigande. En massa fans och så pressen...
-Jag ska checka in. Nigel Thomas. -Okej.
-Vi verkar inte ha nån reservation. -Inte det?
-Nigel? -Nigel Thomas.
-Hur stavas det? -På riktigt?
Förlåt. N-i-g-e-l...
-Thomas också? T... -Med h?
-Ja. -T-h-o-m-a-s. Bra.
-Kan den stå under nåt annat namn? -Kanske Weintraub.
Ändå inget? För jag ingår i filmen Don't Delete the Kisses.
-Förlåt! Jag ska gå ner en våning med dig. -Va?
Jag ska gå ner med dig och sen kan de berätta vad som hänt. Mer vet jag inte.
Minns ni några bra anekdoter från inspelningen?
-Jag måste gå ner med er allihop. -Ner? Okej.
-Har du checkat in? -Nån måste ha kapat den. Det är nog...
Är det ett skämt? För det har gjorts före oss.
Här ska nog panelen vara.
Blir det så? Är det... Jaha, de tar oss dit. Okej.
Jag skulle gärna äta lite frukost.
-Blir du nervös över sånt här? -De har gjort ett jättefint jobb.
Jerry? Det är Ronnie.
Det har skett ett misstag. Jag har sagt till alla här att det var i december.
-Där är han som ska förklara allt. -Okej.
Vi har bara betalat för affischen, men vi får inte tillbaka kostnaden för rummen.
-Ska vi träffa honom? -Ja.
-Åk bara. Och sen... -Ursäkta? Hej.
-Hej. -Hej. Delete the messages.
Jag måste lägga på. Hur mycket hörde du?
-Förlåt, vem är du? -Förlåt, jag...
-Jag heter Ronnie Riskin. -Hej, Ronnie. Andrea.
-Nigel Thomas. -Jag är också författare.
-Jag jobbar åt Jerry på studion. -Studion? Jaha.
-Är Jerry på väg? -Det är det intressanta.
Ska vi vara här? Det ser inte förberett ut. Alla kommer om en halvtimme.
-Mer förberett än så här blir det inte. -Va? Nej, det finns säkert några bord.
-Vi behöver det till panelen. -Ställ inte fram några bord.
Jag kom hit. Jag har nu fått information av personalen som jag nu delger er.
De har sagt... att det inte har sålts några biljetter.
-Va? -Ingen har köpt biljett.
Förlåt, men det stämmer inte. Du har blivit felinformerad.
Vi är här för det utsålda tioårsfirandet.
Sanningen är den att tioårsfirandet av Don't delete är skrotat.
-Det är inställt. -Vad är det som är inställt?
-Eventet.
-Nej, jag har fått fanmeddelanden. -Av vilka då?
Fansen. Jag har fått meddelanden.
-Vad har de skrivit? -Att de kommer.
Vi har alla åkt långväga. Jag har åkt tåg i en timme och fyrtio minuter.
Ja, vi har precis kommit från Los Angeles.
PR-teamet säger att eftersom ingen har kommit för att träffa er får vi ställa in.
Ni kan intyga det. Det finns inga rum. Ingen kan bo här.
-Men vad fan, alltså... -Jo, vi kan absolut...
-Vi har rum. Det har vi. -Prata inte om rum.
-Ni i PR-teamet har hållit i det här. -Jag ingår inte i det.
Vi vet att biljetter sålts och att folk kommer. Nåt missförstånd har skett.
Ring Jerry, för du har ingen koll på läget.
Det här är för svårt för mig. Jag kommer på idéer vid ett skrivbord.
Okej. Följ med mig. Tack.
Jo... Lägg... Jag vet att du inte ringer nån.
Ronnie var det, va? Vad är det som pågår?
-Eventet är inställt. -Varför då?
För att... Jag har sån jävla ångest.
Så här blir det fan jämt. Så fort han gör nåt skiter det sig.
Jag fick fel på datumen. Jag sa december, och de trodde december.
-Så det... -Sa du december och de trodde december?
September, och de trodde december.
Tycker du att det är skumt att jag vill hålla illusionen vid liv?
Tidigare satt vi i lobbyn och kysstes lite snabbt.
Blev ni faktiskt ihop?
Ja, vi är ihop. Ja, vi är fortfarande ihop. Alltså...
-Jag trodde att ni... -Jaha?
-Det här är galet. -Jag får inte bli av med jobbet.
Jag har jobbat mig in under flera månader, och jag har två idéer. En animation...
Jag bryr mig inte!
De goda nyheterna är att om fem dagar...
-Om fem dagar... Jag har goda nyheter. -Jaså?
Jerry kommer att vara här då. Så Jerry kommer att komma hit.
Fem dagar?
Så jävla stört.
-Jag drar. -Vad sa han?
-Han fick fel på datumen. -Vad menar du?
Hela jävla skälet till att vi är här är för eventet, som nu inte blir av.
Vi är inte här för att bo i kollektiv eller ha en kärlekssammankomst.
-Vi kom hit för att jobba. -Vi ska jobba på pitchen.
Vi hittar nånstans att bo. De har rum. Vi jobbar ihop.
Vi tar fram en fantastisk pitch till uppföljaren.
När Jerry kommer hit, efter att jag har hudflängt honom, pitchar vi vår idé.
-Tack! -Varsågod.
Det finns inga rum.
Jag ska nog försöka hitta ett hotell.
-Om det går hittar jag ett hotell åt alla. -Okej.
Om jag måste försöker jag hitta ett rum åt mig. Inget illa ment.
Om jag inte hittar nåt åt mig, drar jag nog.
Lägg av, alltså. Du måste tagga ner.
Det är som det är. Nu är vi här allihop.
Jag tycker att du missar en guldbiljett framför dig.
-Tycker du det? -Ja. Vi kan skriva uppföljaren.
-Hur länge har ni varit gifta? -I åtta år.
-Ja, åtta år. Kan du förstå det? -Nej.
Det är knäppt.
Jag kan inte ens föreställa mig att vara ihop med nån längre än...
...fyra månader.
Jess och jag har inte setts på jättelänge.
Du kan ta det som händer mellan oss och ta avstamp i det.
Till att dyka ner i uppföljaridén.
Men vi gör inte uppföljaren på fyra dagar. I bästa fall skriver vi den...
Ja. Jag tycker absolut att vi borde passa på.
Och till fullo passa på.
Jag är inte så här bara för att. Det är för länge för att vistas i tjotahejti.
Och vänta på nåt som kanske inte ens sker på fyra dagar. Tror du på det själv?
Du behöver en shot. Jag med.
Skål. För uppföljaren.
-Så där. -Rätt person kommer att dyka upp.
Ibland måste man bara pussa många grodor för att hitta prinsen.
Jag har tänkt på en sak. Ser du nånsin en kvinna
och så tänker du: "Gör jag fel i varenda sak?"
"Jag borde lämna allt och vara med den personen."
Får du nånsin den ingivelsen? Ett annat liv som du kunde ha haft?
Ja.
-Jackson har vuxit. -Han har verkligen blivit man.
-Han känns inte som nån pojke mer. -Tack vare mig.
Så klart får jag tankar om att:
"Det var det livet jag skulle ha.
Med kvinnan där som jag aldrig mött som kan vara svaret på mina böner."
-Vad det innebär att vara med nån. -Ja.
Och plötsligt kanske tro att man har valt fel.
-Eller att man borde ta nåt annat spår. -Javisst.
-Har du varit med om det? -Javisst.
-Det går kanske att utforska i filmen. -Kanske.
-Den hittills icke-existerande filmen. -Den existerar.
Den existerar för dig, det står väldigt klart. Den är väldigt tydlig för dig.
-Men jo, jag tycker att... -Hej. Den här heter "Impatience".
Det går att utforska. Det naiva i det, antar jag.
-Personen är nog inte svaret på ens böner. -Varför inte då?
-Man träffar nån... -Vänta lite.
-Dricker ni shottar? -Det har vi gjort.
Ja. Hallå? Tack för att du ringde upp mig.
Hon ser ut som du när du var yngre. Eller hur?
Då så. Tack för att du hörde av dig. Hej då.
Det var hotellet som jag hade ringt. Det tredje jag har ringt. Inga lediga rum.
Hej. Förlåt. Jag vill inte störa, men vi hörde att ni behöver bo nånstans.
-Ni kan sova i mitt omgjorda fjös. -Vad är det för nånting?
-En våningssäng? -Nej, ett omgjort hus där man kan sova.
Tänk inte på att ordet låter konstigt. Det är ett hus.
-Underbart. -Tänka sig!
Det här kommer att bli... Tack. Ni är räddare i nöden.
Framme!
Herrejävlar!
-Ja. -Är det här...?
-Ja. -Det är ju vårt hus.
-Ja. -Mikes och Michelles hus.
-Ni måste tycka om filmen. -Min farbror köpte det.
Han köpte det billigt på auktion, på grund av er.
-Det är helgalet. -Shottar! Då går vi in!
-Shottar? Javisst! -Ja! Vår Mike!
Shottar för minnenas jävla allé!
-Jaha... -Ja.
Flera års terapi har omintetgjorts nu.
Det började med manuset och jävligt fantastiska rollfigurer.
Sen var hon lysande, jag gjorde mitt, och det blev...
Din rollfigur är absolut min favorit. Michelle har ju blont hår.
-Därför har jag blonderat håret. -Hur känner ni varann?
Vi möttes på nätet. Vi ville träffa er, och det är ju tioårsjubileet.
-Så vi ville vara här och fira. -Oj. Det är häftigt.
-Grymt, eller hur? Det var min idé. -Skulle du vilja skådespela?
-Nej. -Du är väldigt fin.
Tack.
-Det här är jättetrevligt. -Vad fint.
-Det där är min make. -Din make...?
På riktigt. Det är inte allt som är en film. Faktiskt.
Jag pratade med din fru. Du har en låtsas- fru och en riktig fru. Hur funkar det?
Jag är skådespelare. Rollfiguren är kanske inte gift, eller har jättemånga fruar.
Är hon din riktiga fru? Du är verkligen... Du förstår.
Oj, hej! Förlåt.
-Förlåt. -Förlåt. Jag var precis där inne.
-Du är alldeles våt och klibbig. -Jag har precis duschat.
Ja, just det. Förlåt. Där är det en droppe...
-Det här är... -Du ser bra ut.
-Du ser jättefin ut. -Du är...
Det är helgalet att vara här igen. Det är överväldigande.
Jag känner mig som Mike igen. Det är rätt knäppt.
Jag tror att allt håller på att återvända. Allt håller fan på att återvända.
För mig är det ordet fan. Det gör att jag hittar rätt med dialekten.
Jag vet inte om jag kan komma ur rollen. Jag är fast. Det är fan galet.
Jag gick över gräsmattan och såg... Visste du att det finns kaniner här?
Första gången som jag tror att jag hittade Michelle var: "Kaninen känns mjuk."
När jag börjar känna mig mjuk, när jag ser nåt mjukt
blir det längre och mer tillgängligt.
Där har vi det. Jajamän. Så är det.
Det är konstigt att det gömmer sig inom en och väntar på att komma fram.
Tänk om Mike och Michelle träffar på varandra igen.
Mike sitter ensam i en bar och dricker shottar. Han grubblar och mår eländigt.
Han tittar upp och en vacker sång kommer från den undersköna Michelle.
-Hej. -Får du inspiration?
-Jag slogs av en sak. -Lite fritt flöde.
-Det går inte att säga längre. Allt bra? -Jadå. Allt bra med dig?
-Jadå. Har du sovit bra? -Typ.
Jag vet inte vad...
Vi kan kanske bolla tankar lite senare. Jag har också lite idéer.
Jag ska kanske bege mig hemåt.
-Vad fint att du är här. -Det tycker jag med.
-I en annan värld skulle jag gärna stanna. -Stanna längre i den här världen.
Vi dricker te och pratar lite. Jag har också lite idéer. Vi ser vart det leder.
Sen beslutar du dig. Vad sägs om det?
-När tågen har slutat gå. -Ja.
Jag är inte född i farstun.
-Skriver du? -Ja.
Vänta, kom. Vad försöker du skriva?
-Uppföljaren. -Den här uppföljaren?
-Ja, den här uppföljaren. -Nigel gör det.
-Jag tror inte det. -Han är ju här för det. Vad menar du?
-Han har inte arbetat det minsta. -Jo, vi har pratat. Han har idéer.
Jag har idéer. Jag var ute i naturen i dag och fick många idéer.
-Du är inte författare, utan skådespelare. -Jag har en massa idéer.
-Vad då för nåt? -Jag har inte anteckningarna här.
Men till exempel är det tio eller nio år senare.
Och... Så Mike och...
-Michelle. -Michelle. Mike och Michelle, de...
Det handlar om att de återförenas... Jag tänker inte berätta nåt!
-Du berättar för Nigel, som skriver det. -Du har inte ens gett mig nån idé.
De möts bara igen.
Vad gör du?
-Jag skriver. -Vad skriver du för nåt?
-Jag jobbar på idéer till uppföljaren. -Är det sant? Grymt.
Du strålar när du är på duken, men...
Dina idéer är välkomna, men Nigel är författaren.
Du och Nigel jobbar bra ihop, men han är ingen vidare författare.
-Va? Filmen var en framgång. -Tror du att det var tack vare manuset?
Jag försöker komma fram till vad Mike och Michelle... Vad som hände.
Jag försöker pussla ihop vad som har hänt mellan då och när vi möter dem nu.
-Sant. -Och typ vad som ska hända nu.
Vi levandegjorde det. Vi gav filmen dess själ. Vi förstod rollfigurerna.
Vi skapade det. Som scenen när Michelle kommer in från regnet - lite klyschig.
Hon säger: "Jag är våt." Mike säger: "Jaså?" Vi kan spela upp det, du och jag.
Dörren öppnas, Michelle kommer in, drypande våt. Mike säger: "Hej."
-Ja. Hon säger: "Jag är våt." -Mike säger: "Jaså?"
-"Regnar det?" -"Ja."
-"Hur mycket?" -"Tillräckligt för att göra mig våt."
-Det är hans ord. -Det var jättefint.
-Vi behövde jobba med det. -Det gjorde du bra. För du skapar magi.
Han skriver, du skapar magi.
Jag verkar bli väldigt, väldigt korkad.
När jag umgås med Jackson. Inte Mike.
Det är en väldigt stark känsla. Det känns inte bra.
Så dum är jag inte. Det syns på dig med just nu.
-Nåt gör oss korkade. -Jag förstår inte vad du menar.
Det regnar.
-Du har väl inte lockigt hår? -Jag? Nej.
Jag tycker om grönt.
-Vad gör du under ett träd med honom? -Jag hade en egen stund med honom.
Varför då? In med dig! Vad sysslar du med?
Jag kommer ut hit och ser dig.
Du gör dig till och försöker ställa dig in under ett fint träd.
-Jag vet vad du håller på med. -Jag var 16 år. Jag såg filmen.
Vi fick kontakt. Han tittade på mig och jag tittade på honom.
-Och nåt hände. -Jaså?
Han visste inte att han var kär i mig. Nu får han veta det.
Förlåt, men du har kommit hit nu bara för att förstöra stunden för mig.
Du ska passa dig för mig. Förstått?
För du är min vän och jag tycker om dig. Du är jättefin. Okej?
Du kommer med motstridiga signaler, men absolut.
Hur älskar man nån utan att ha varit med den?
-Vem då? -Mike och Michelle. Nigel och Andrea.
Ja?
-Ja? -Om vi inte blir intima, är vi barn.
Vi drabbas av kärleken.
Vi är hoppfulla och omedvetna. Men vi känner egentligen inte varandra.
Vi är galna i och besatta av...
...såna som vi inte har varit med.
Så vad är vi besatta av?
Drömmen om personen?
Jag tror att det kanske finns en dörr mellan våra drömmar...
...och, faktiskt, kärlek. Det måste inbegripa nån annan.
Just nu är jag osäker på om det inbegriper de andra lika mycket som vi tror.
Jag ser dig.
-Vad ser du? -Dig.
Du tror att du har koll på allt.
Du tror att du har koll, men det har du inte. Precis som vi andra.
Och jag älskar dig. Men jag vet inte om jag kan fortsätta.
-Utan mig? -Märker du? Det är så bra!
-Var det din rollfigur...? -Det var Mike!
-Du hörde väl dialekten? -Ja. Det var jättebra.
-Visst kändes det verkligt? -Ja.
-Allt bra? -Jadå.
-Jag ska dricka lite te. -Okej.
-Vi ses sen. -Är allt bra?
Ja, allt är bra. Det är bara förhållandegrejer.
Jag jobbar också på uppföljaren och försöker komma in i det kreativa flödet.
Det här kommer du att gilla. Jag har fixat fram det här. Kom och titta.
Här har vi en karta. Här kan du se.
Det var här som du kom i rätt stämning i Kisses.
Så jag tänkte... Mike fotvandrade ju dit för att komma i rätt stämning.
Så då kan väl Jackson för fan fotvandra dit och komma i rätt stämning?
-Bra. Jag gillar den idén. -Jag gillar dig.
-Jag ska berätta det för alla. -Just så.
Du förstår dig på mig. Du förstår dig på mig.
Vi ska upp i bergen! Så är det!
-Hej. Allt bra? -Mot bergen.
-En fotvandring? -Ja.
För att få i gång vätskorna, rensa skallen lite, vara i bergen.
Mike, Michelle, ängen. Vi ska återskapa alltihop.
-Vi ska fan till berget. -"Vi ska fan till berget."
Just det.
-Ja, om vi måste ta oss dit... -Det borde du göra. Helt klart.
-Vi hämtar jackorna. -Inte jag, men ni ska göra det.
Vad menar du? Vet du vad? Kom eller inte. Kanske vill du fotvandra eller inte.
Jess? Herregud...
Jag är inte jättelockad av att bestiga berget.
Nej, Nigel. Du kan inte stanna här. Vi behöver dig där.
-Vad menar du? -Vi har en chans.
Att återskapa magin från den första filmen.
Jag kan nästan se framför mig att en bestigning av berget är svaret.
Du skrev det i den första filmen. "Mike måste bestiga berget för att få svaret."
-Ja. -Nu är det dags att uppleva det.
-Det blir kul. -Vad är det där?
Kartan.
Vi är nog framme. Titta där!
-Vart ska du? -Till platsen.
-Vi ska nog inte gå ditåt. -Vi måste till platsen där vi var.
Varför där? Här är det helt öppet.
För att försöka återskapa magin måste vi vara på exakt samma plats.
Vi måste göra det ordentligt. Det är på andra sidan åsen.
Jag vet inte exakt... Jag känner igen känslan.
-Var lite logisk. -Ska ni alltså inte komma hit?
Nej, för det är plant och öppet där borta.
-Det är inte likadant. -Det är plant och öppet där.
-Framför oss är det plant och öppet. -Det är inte likadant!
-Det ser ut så där. -Där är det igenvuxet. Det är lättare här.
Här nånstans. Jag fattar inte varför vi inte gör så.
-Vill du dit? -Dit?
-Eller dit? -Tja...
-Bra idé, Nigel! -Vi kommer!
-Du har rätt. -Tack.
-Plant och öppet. Det är lättast här. -Det här blir jättebra.
Du är så jävla bortskämd. Det är fint här, men vi är så nära den riktiga platsen.
-Där gjorde vi scenen. -Ovanför åsen.
-Uppför en jättesluttning, alltså? -Det var så du skrev.
Vi vill alla vara här. Där borta är det för högt och för igenvuxet.
Du visste inte heller var det var.
-Det finns nog en bruksanvisning. -Jag klarar mig nog ändå.
Jag vet att när vi spelade in det var det så nära skogen.
Ja, det var där uppe. Men allt är nog lite igenvuxet nu.
-För vi försvann in i mörkret. -Jättevacker scen.
-Jag kan hjälpa dig om du vill. -Det är lugnt.
Jag kan hjälpa dig. När jag är klar med mitt kan jag hjälpa dig.
Men jag måste resa mitt eget först.
-Hur fick jag rollen? -Vad menar du? Du var...
-Varför valde du mig? -Du är Michelle.
Du förkroppsligar henne och levandegjorde henne.
Det var tydligt att du var det enda valet.
-Ingen annan gjorde bra nog ifrån sig. -Jodå.
Men det gör detsamma. Det var du och ingen annan. Du var Michelle.
Det är ingen tävling, men jag skulle vinna.
-Varför skulle du vinna? -För att jag har kommit längre.
-Varför är ditt tält i två delar? -Va?
Ditt tält. Ser du hur det ser ut här borta?
-Men var är din silverdel? -Det ska vara prydligt.
-Det där är yttertältet. -Det vet jag.
Det är väl bara... Jag led av ganska mycket bedragarsyndrom på den tiden.
-Jag jobbar fortfarande på det. -Bra. Du ska vara stolt över ditt arbete.
-Behöver du hjälp? -Nej tack.
-Ska det vara ett runt tält? -Nej.
-Finns det nån bruksanvisning? -Den behövs inte.
-Män läser inte bruksanvisningen. -Jo, Nigel skulle nog göra det.
Det är nog bra att sätta ihop pinnen tidigt.
För sårbarheten som du tillförde, och...
I stället för att prata om det
eller repetitivt säga "Jag är stolt" när jag ibland fastnar på orden
måste jag bara ta till mig det.
-Med dig känns det jättefint. -Det gör mig glad.
-Behöver du hjälp? -Nej då. Ni kan fortsätta ta det lugnt.
Vi kan enas om att i USA gör man bättre tält och filmer.
Absolut, i USA gör man bra filmer.
-90-talet? -Seven.
-Seven är kanon. -Visst är den kanon?
-Ja. -Goodfellas, 1990.
Pulp Fiction.
-Ghostbusters är fantastisk. -Ja.
-Vem spelar kvinnan i höghuset? -Sigourney Weaver.
-Ja. Hon är fantastisk. -Tack.
Absolut. Hon är en av de bästa.
När jag såg filmen kändes den daterad på nåt vis.
-Vi fixar det här. -Och det var den väl.
Effekter ser alltid daterade ut efter 25 år. Men finns det en berättelse?
-Det är berättelsen som håller. -Det är grymt.
-Den här ska nog inte vara i mitten. -Det behövs nog två till varje tält.
Så det blir en bra början.
-Jag var åtta eller nio när den kom. -Jag är avundsjuk.
Jakten på den försvunna skatten kom då.
Hörni? Vill ni vara med på en liten gruppövning?
-Vänta. -Det är inget test.
Men amerikaner kan nog inte många brittiska filmer.
-Ursäkta. Vill du ha hjälp? -Ja, gärna det. Tack.
-Vi ska nog titta på bruksanvisningen. -Vi tar och kollar.
Om jag håller så kan du slå.
Vänta. Är det en replik?
Ge nån en fisk så är man mätt för dagen. Lär nån att fiska...
Lägg av! Jag behöver inte fiska mer än så här. Jag går till marknaden.
Det fina med den scenen är dina improviserade repliker som du skrev.
-Hej! Får jag komma in? -Javisst.
-Allt bra? -Fan, jag...tänker och så.
-Hur är det? -Det är bara så dumt. Så himla dumt.
Minns du delen... Det var nåt i stil med...
"Nån dag får vi en natt när de här morgnarna inte kommer." Nåt i den stilen.
Nej. "En dag får vi en natt utan morgon."
"En dag får vi en natt utan morgon." Och det var... Och i en version...
För det upprepades. Det betydde utan en morgon när vi måste ge oss av.
-En annan handlade om dödlighet. -Ja.
Han försöker ta åt sig äran för att ha kommit på den.
Jaså?
-Det är så jobbigt. -Varför då?
Jag är skapt för att vilja saker. Det är min begåvning. Jag kan vilja.
Det är nåt med honom som är så jädra magnetiskt och förföriskt.
Det är bara att ta för sig.
Men...tankarna som han har i huvudet vill jag inte ha.
Sluta. Jag förstår att du gillar Jackson, jag förstår det.
Han är en attraktiv, karismatisk och berömd man.
Allt det här är för mycket och är skadligt för dig.
Så jävla irriterande!
-Det är härligt att vara här igen. -Ja.
Minnena återvänder.
Du var så sexig när du regisserade. Herrejävlar...
Jag älskade hur du såg på mig.
Nåt annat var omöjligt. Det var oundvikligt.
Dina vackra ögon. Som en liten valp som insöp allt.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag visste vad jag ville göra, men...
Jag försökte vara proffsig, men det gick fan inte.
Du är så fin och bra.
Det känns inte så.
Det är dumt. Var inte dum.
Jag har älskat dig så bra jag kunnat.
Ja. Jag vet.
"Ni inbjudes härmed
till tioårsjubileet av Don't Delete the Kisses."
Så där.
Vi måste komma fram till vad Mike och Michelle haft för sig sen vi lämnade dem.
-Ja. -Har de funnits i varandras omloppsbana?
Vill vi hålla fast vid och dra ut på det eller ge publiken: "De kommer att ligga."
Vi behöver glöden. För den är uppdämd. Publiken vet att den alltid har funnits.
De var ämnade att vara tillsammans, men de insåg det inte.
Att de är två udda fåglar underlättar just det.
Det är som om de ser varandra för första gången som nya, utvecklade personer.
De inser: "Det är vi. Det har alltid varit vi."
Får jag kyssa dig?
Det skulle du gärna få, men jag...
Åh... Jag vet. Förlåt för att jag frågade.
Du är gift. Vilken jävla fråga. Det var korkat. Förlåt.
-Åh nej. Hej. -Det var lite konstigt.
-Oj. -Det är jag.
-Hej. Knäppt, va? -Det är väldigt knäppt.
-Ja, på ett bra sätt. -Rätt jävla knäppt.
-Du har jättefina ögon. -Jaha.
-Tack. -Varsågod.
-Detsamma. -Tack.
-Vi tar och gör en scen. -Vad menar du?
Bara att vi är Mike och Michelle.
Och så gör vi en scen ihop. Det vore fantastiskt.
Fantastiskt är det nog inte. Det är lite skumt.
Hela det här är ganska...
-Jag kysser gärna dig, men det vore fel. -Det var vansinnigt. Det var helgalet.
-Visst har vi fått jättefin kontakt? -Nu börjar det bli väldigt jävla skumt.
Du inser väl att jag inte faktiskt har velat kyssa dig i tio år?
Inte? Nu ger du mig en negativ komplimang.
-Okej... -Jag vill verkligen... Jag älskar dig.
-Det... -Åh fan.
Världens bästa kyss.
Andrea...
-Nej. -Andrea...
Jag fattar att det är invecklat, men jag är inte svartsjuk av mig.
Så jag förstår att du... Du behöver prata med henne. Det förstår jag.
-Jag ska vänta på dig. -Kan du snälla...?
-Det var väl bra? -Nej, skitknäppt.
-Det var... -Det var skitknäppt.
Knäppt på ett passionerat sätt, va?
Nej, inte alls. Inte alls. Jag måste... Kan du... Bara stick och brinn.
Det räcker. Du är fan galen. Stick och brinn.
Det borde vara enklare att ta ner det än att resa det.
Ja, jag hoppas det.
Så där. Fan, min väska är kvar inuti.
Vi tänker väl inte sjabbla bort pitchen? Vi tänker väl göra nåt av den?
Vi kommer inte att göra pitchen och sen få betalt. Det är en lång process.
Du måste tro på processen. Det blir bättre tack vare allt det här.
-Ja. -Du blir bättre tack vare det.
Hallå?
PÅ PUBEN
Precis så. Bakverk, bakverk. Gelé, gelé, gelé.
De gillar det, framför allt Jackson. Det är nåt visst med honom.
-Hej! Allt bra? -Ja.
-Fick du inbjudan? -Ja.
Eftersom det inte blev nåt jubileum tänkte jag anordna ett åt er.
-Det är i mindre skala. -Det är jättebra.
Jag vill ha en likadan som han. Det ser jättefint ut.
-Så där. -Jävlar.
-Hejsan. -Åh nej.
Det måste vara puben längst ner i backen.
-"Iache la!" -Ja! Vi förstår varandra.
-"Ieche lide!" -Det duger.
-Du är en fantastisk person. -Jag har aldrig haft det så här bra.
-Får jag ge dig en kram? -Ja. Ja.
-Ingen superbra dag. -Nej, jag vet. Jag beklagar.
Nigel är en osäker jävel som egentligen är narcissist och inte skriver så bra.
Vi är utelåsta. Vi är här för att hämta nyckeln.
Jag satte upp en skylt så att ni skulle komma hit och få en överraskning.
-Jag är inte sugen. -Kan jag få prata lite med dig?
Jo, jag vet inte vad du tror att du såg.
Det var inte mitt fel. Jag försökte fan inte göra nåt.
-Alltså... -Allvarligt?
-Inte ditt fel? Du kysste en annan kvinna. -Du är så jävla melodramatisk.
-Inte alls. Jag kom på dig med en annan. -Herrejävlar...
Jag ger dig sån frihet, och då gör du så där?
Du är en jävla drama queen hela jävla tiden!
-Vad gör du om du kommer runt hörnet... -Du är så dramatisk hela tiden!
-Tycker du inte... -Stick och brinn.
-"Stick och brinn"? -Ja, stick och brinn. Stick och brinn.
-Äntligen är jag fan fri. -Är det så här det ska ta slut?
-Skit på dig. -Hej då.
Jag låter dig vara i fred.
Jag kan släppa in dig och så kan du få sova lite eller så.
-Jag vill gärna att du stannar en stund. -Är du säker på det?
-Ja. -Självklart.
Hon var regissören. Hon ledde dig till att vara med henne.
Tycker du att hon utnyttjade den dynamiken?
Antagligen, men du bad nog om det. Men du kunde aldrig leva upp till det.
Sen gav du efter för det och blev inte den du behövde bli, för du förminskades jämt.
Jag beklagar.
Det var...
Vore det inte hemskt, vilket det är, finns det en värld där det nästan är lustigt.
Det var så absurt. Så jävla absurt.
Efter mitt korkade, klumpiga försök att pitcha in lite...
Jag gjorde min egen lilla pitch. Du avböjde med rätta.
Tre sekunder senare ser du... Förlåt, det är inte roligt.
Jag vet inte om jag är argare på Andreas...
Allt det som hon hindrade mig från att söka mig till.
Eller om jag är argare på mig själv
för att jag tillät mig att följa Andreas plan...
Du borde absolut vara arg på dig själv. Du var med på tåget. Men också...
-Vad är man med på för tåg? -Hon har alltid bestämt.
För mycket för dig. Hon är kvinna.
Hade du vetat om det och inte brytt dig, eller...?
Ja. Det tror jag.
Nånstans inom mig visste jag.
-Han var för ung. -Ja.
Det är invecklat. Jag har varit otrogen.
Jag har varit otrogen, men vi har också periodvis haft ett öppet förhållande.
Alla vet det. Jag vet om tre som hon legat med.
-Som hon legat med? -Ja, hon...
-Ni hade väl ett öppet förhållande? -Ja, men... Ja.
Det var så mycket som ledde fram till det.
Jag tror att vi båda har vetat om ett tag
att det här var på väg att ta slut.
Menar du det? Har det varit så illa?
Ja, jag tror att det har varit på ett sluttande plan.
I går kväll hade vi en fin stund.
Det kändes som en ny början. En ny... Att hitta vägen framåt.
Så att få se det i dag var extra...
Det är inget som jag ser. Och att se det framför mina ögon...
Allting exploderade bara.
Och så blir det problem igen. Jag vaknar och hon är i väg med Nigel.
Och ändå är det jag som är boven.
Det är dags för mig att förlika mig med vad jag länge har vetat om.
Jag beklagar verkligen.
Du måste vara riktigt sårad.
-Jag är glad att du är här. -Är det så?
-Jag ville verkligen kyssa dig förut. -Jaså?
Okej.
Jag har ödslat tio år av mitt jävla liv.
Varför har du gjort det? Möjligheten låg vidöppen för dig.
Och du tog inget initiativ.
-Vad menar du? -Du tog för fan inget initiativ efteråt.
Jag var för präktig för att ta kontroll över min egen situation.
-Jag såg möjligheter flyga förbi. -Varför fångade du dem inte i flykten?
Jag vet inte varför. Ibland är det nån del av en som låter bli att bara köra.
Oj.
Du är så supersnygg.
Du med.
Det är kanske olåst. Det är mitt i ingenstans, här lämnar man saker olåsta.
-Jävlar. -Folk på landet låser aldrig nåt.
Det här är urgulligt.
Vänta, vänta. Det här är... Titta var vi är.
-Vi är i ett vardagsrum. -Okej.
Vi är på en plats där vem fan som helst kan komma in.
Sitt kvar på den sidan. Om nån kommer in, sitter vi bara och dricker ett glas vin.
Det kan vara en förhöjd psykologisk thriller-variant.
Mike ser två personer. De finns inte egentligen. Han ser dem.
De representerar varsin del av hans medvetande som bara han ser.
Michelle vill så gärna vara med honom att hon uppmuntrar vanföreställningarna.
Trots att hon inte ser dem. Det kan fungera. Där har vi det.
Mike är alldeles ensam. Han har förlorat alla. Och han är galen.
Skitdåligt.
Att skriva är fan svårt.
Jag levandegör det på duken.
Jag heter Jackson Roberts och är skådespelare.
Då så. Då så.
Så... Akt ett.
Ankomst till gården i efterdyningarna av avslöjandena.
Akt två: vandring uppför berget. Och ett sammanstrålande.
Akt tre: Se ljuset tydligt.
Det löses genom att gå nedför berget medan solen går upp. Det gillar jag.
Hej.
-Är allt bra? -Det är bra.
Jag kommer ner.
Jag har jobbat på pitchen och har fått rätt bra fason på den.
Så om vi ska göra den senare vill jag att allt är lugnt mellan oss.
-Visst. -Bra.
-Jadå. Allt är lugnt. -Okej. Det är bra. Fint.
-Jag har en bra känsla. Den är inte illa. -Det var ju bra.
-Ja. -Jag är spänd av förväntan.
Jag vill ha inspel från alla. Du och Jess ska ju visa upp det hela.
-Javisst. -Jag vill höra det.
Ja. Jag har kommit till insikt om att jag är bättre som skådespelare.
-Än...? -Författare.
Okej.
Jag tänker på ett John Lennon-citat. "Alla är vi inte författare."
Du är frontmannen. Därför behöver du vara med på tåget och göra det du kan.
-Visa upp det. Visa hela baletten. -Tack så mycket.
Ingen orsak. Så är det.
Oj, hej. Vad har du haft för dig?
-Jag hämtar brasved. -Okej. Det är kallt.
Hej! God morgon.
-Allt bra? -Jadå. Du, då?
Mycket bra. Jag berättade precis att jag har en ganska bra för-pitch.
-Jaså? -Ja. Om ni skulle vilja gå igenom den.
Vi leder den, Andrea.
Och vi lämnar över till de snygga som faktiskt levererar det.
Det blir nog det avgörande.
Inte bara prata om det, utan att faktiskt se magin.
Det blir kanon. Skulle jag kunna få prata med dig? Så återkommer vi till det här.
-Javisst. -Bra.
Vi ses sen.
Du... Jag vill be om ursäkt.
Om du vore i mitt läge skulle du ha sagt "Stick och brinn" till dig.
Kvinnan hoppade på mig. Jag tänkte inte knuffa bort henne med våld.
-Är det här din ursäkt? -Du stormade i väg och...
-Är du inte attraherad av mig längre? -Det handlar inte om attraktion.
Du är ursnygg. Ögonen, leendet...
När vi är ute och går tänker andra inte: "En gammal dam och en kille." Utan: "Oj!"
-Varför säger du så? -Du oroar dig kanske över det.
Ja, nu gör jag det.
Det här är som i Don't Delete the Kisses, innan de försonas. Minns du scenen?
Herregud.
De säger sånt som de inte menar. "Jag hatar dig. Jag hatar dig."
-Det här är ingen scen. -Jag vet...
-Det går inte att skriva livet. -Du hör inte på.
Jag hör vartenda ord du säger, och det är skitsnack.
Det här är ogrundat. Du lyssnar inte och litar inte på mig. Det är slut.
Är det slut? Oj.
-Okej. -Okej?
-Tänker du inte kämpa för mig? -Nej.
Oj. Du? Kom hit.
Oj...
Okej.
Det finns inget som är uppbyggt. Det finns bara ett hål i golvet. Varför då?
Ja...
Kan du koppla mig till den som jag vill prata med? Ronnie Riskin.
-Hej! -Kan du vänta en sekund?
Det finns inget här. Vi börjar om två veckor, så du måste skaffa...
-Vad gör ni här? -Vi ska träffa Jerry.
Jerry är och rollsätter War of the words.
Nej. Du sa för fyra dagar sen när du sabbade alltihop att han skulle vara här.
Du får fan bli anden i lampan och trolla fram honom. Annars går det illa för dig.
Hej!
Din mikrofon är avstängd. Jerry? Ronnie Riskin här. Din mikrofon är avstängd.
-Hallå? -Hör ni mig?
-Klart och tydligt. -Vart tittar jag?
-På mitt ansikte. -Du syns. Hej, Ronnie. Hur är det?
-Bra. Och själv? -Hej, Jerry. Hej.
Hej! Andrea. Vi stötte ihop med varandra nyligen på studioområdet i matsalen.
-Vi stötte ihop med varandra. -Våra vägar korsades i marketenteriet.
Just det! Det var fint att träffas.
Jag nämnde nog att det var tioårsjubileum för vår film Don't Delete the Kisses.
-Alla är här. Jackson och Jessica. -Jackson.
-Härligt att ses igen. -Läget, Jackson?
-Och Jessica Riley. -Just det! Hej!
Det här är vår författare Nigel. Han skrev den underbara filmen.
-Vem är det där? -Nigel Thomas. Jag skrev filmen.
-Är du fortfarande författare? -Jajamän. Jag håller fortfarande på.
Ja. Han har fullt upp. Vi är lyckligt lottade att ha med honom.
För vi hade tänkt sammanföra alla nyckelspelare och göra en uppföljare.
Eftersom det gick så bra för den första.
Det vi har än så länge... Det är tio år senare för Mike och Michelle.
Tio år efter att vår senaste film kom. Nu är de äldre...
-Men de ska inte vara gamla. -Tio år äldre.
En kvinna mitt i livet mellan 40 och 50 år är bra.
-Vi kan göra henne lite yngre. -Hon måste inte spelas yngre.
Det är universellt, för kärleken är universell.
Jessica är självständig nu.
Hon äter kanske mycket pasta. Hon äter sig genom Europa.
Som i Lyckan, kärleken och meningen med livet.
Ljuv musik för mina öron.
Mike är gift med en italiensk kvinna, vi kan säga att...
Kan jag också få säga en sak? Det var karriärens största ära att få spela Mike.
Att du överväger att göra en uppföljare
och ger mig chansen att reprisera rollen...
De har ett lyckligt äktenskap. Mike har kommit över...
Det har aldrig funnits nåt par som Mike och Michelle.
Mycket förändras under tio år. Vilka är Mike och Michelle nu?
De möts av en slump i Toscana.
Nu kan jag ha chansen att få en karriärskjuts.
Och jag var knuten till många projekt som inte blev av.
Och det gör inget. Sånt här är svårt. Det är väldigt svårt.
Vi är i Toscana. Det blir ett vackert landskap...
Vi får inte utesluta andra ställen. Arkansas har skatterabatter.
-Arkansas kan bli toppen. -Allt är förhandlingsbart.
Men Michelle har på riktigt kommit över Mike.
-Michelles känslor för Mike har svalnat. -Hon har mognat.
-Ja. Hon har mognat. -Kom med.
Vill du se... Vill du se en liten scen?
Jag måste koncentrera mig på dialekten.
Du kan fan inte säga åt mig vad jag ska göra. Jag älskar fan dig.
Av en ödets nyck måste de åka på en bilresa ihop.
Nycker är verkligen inne. De är verkligen en grej nu i filmbranschen.
-Jag vill få till dialekten helt rätt. -Grymt, Jackson.
-Grymt. -Sch!
-Det... -Beredd, Jerry?
-Hur kommer vi härifrån? -Tja, vägen sluttar.
-Vi kan lägga i friläget och rulla ner. -Pratar du om bilen eller oss?
-Vänta, vad gör du här? -Jag säljer antikviteter.
-Säljer du antikviteter? -Du har gift dig med en italienska.
Jajamän, men alltså...
-Inte konstigt alls. -Lovande, eller hur?
Nigel använder det vi skapar ihop, och det kan inspirera manuset.
Men idén med bilhaveriet var hans, och vi tog det vidare.
I slutet står de på en vacker italiensk strand.
De tittar på varandra och börjar gå mot varandra.
Och precis när vi tror att deras läppar ska mötas klipper vi till svart.
Dra handlingen en gång till för mig. De behöver inte nödvändigtvis vara kvar.
-Vänta. -Okej.
-Passionerat. -Där ser du. Det lever än.
Vi skulle verkligen vilja genomföra det här
och dela det här med vår publik över hela världen.
Jag har en bra känsla. Det är grymt att du har de faktiska personerna där.
-Ja, så mycket vill vi göra det. -Ni säger repliker som känns så rätt.
Det är som att glänta lite på ridån och få se processen. Många saker är helt rätt.
Det innehåller romans och personer som inte är för gamla.
Den kan utspela sig i Italien eller i Arkansas, eller både och.
Vi kan prata om ensemblen, platsen, budget och ifall vi behöver en författare.
Men i dag... Jag måste säga att det är riktigt roligt för mig.
Jag får sällan säga det här. Jag ger filmen grönt ljus här och nu.
-Va? På riktigt? -Vi kör!
Tack så mycket, Jerry!
-Nu kör vi. Vem vet? -Jag hör av mig!
Den handlar om hur vårt förhållande faller isär. Det går inte att skriva livet.
Att jag säger att det är slut mellan oss är på riktigt.
Jag vill gärna kyssa dig. Dig vill jag ha. Det borde jag ha vetat från början.
De inser: "Det är vi. Det har alltid varit vi."
Vet du vad jag tycker att vi skulle göra? Klä av oss nakna och springa ut i havet.
Kom, då! Kom, då!
Av med strumporna! Kom, då!
Översättning: Jussi Walles www.junefirst.tv