Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Det er ti år siden Walespremieren av suksessfilmen Don't Delete the Kisses.
Filmen utspiller seg nær Cardiff og ga oss rollefigurene Mike og Michelle.
De unge to spilles av Hollywood-stjernene Jackson Roberts og Jessica Riley.
Vi er så gode venner at det vanskelige er å få det til å virke romantisk.
Nå skal skuespillerne besøke Cardiff for tiårsfankonferansen.
En som også skal delta er Jacksons kone og filmens regissør Andrea Finney.
Han er så hyggelig som han virker. Dere skal få se når han kommer.
-Og forfatteren av filmen, Nigel Thomas. -Takk for at du kom for å snakke med oss.
-Si til Andrea at hun er genial. -Der er hun.
-Vi elsker henne. -Det er så mye kjærlighet.
Hva har de drevet med i ti år?
-Har du fått en timeplan? -Det er ganske enkelt.
Et panel, bilder med fans og et fantreff.
Vi kunne også gjenskape noen scener fra filmen.
Som scenen ved lyktestolpen. Husker du Mikes aksent?
Ja. Faen. Faen.
Ikke faen om jeg vet. Faen. Faen. Faen. Faen.
Det ordet ligger litt lenger bak.
Faen, hører du hva jeg sier?
Du bør kanskje prøve å si det med kjærlighet i stedet for med sinne.
Vokalene... Greit, jeg fikser det. Faen.
Men ikke overtenk, for da kjører du deg fast.
-Faen... -Jeg lurer på om de er framme ennå.
Tusen takk. Ha det bra. Takk.
Hei.
-Kom hit. -Hei!
-Jeg er ikke død. -Jeg trodde ikke du ville komme.
Jo, jeg visste at jeg ville komme. Jeg ble nervøs.
Du sa at du trodde at du ikke var invitert.
-Vel... -Selvfølgelig ringte de deg!
Jeg tullet.
Jeg spøkte da jeg sa: "Er jeg invitert?" Selvsagt blir jeg det.
Jeg vet at jeg ikke er deg, men jeg står på plakaten.
-Herregud. -Imponerende.
-Det er ekte. -Ser sånn ut.
-Ingen vei tilbake. -Det er som å gå tilbake i tid.
Ja. Vi trenger ikke å gjøre dette nå.
Det er fans her. Det er en stor helg. Det er en stor helg for oss også.
Vi skal finne private øyeblikk midt i dette sirkuset. Det blir bra.
-Ikke sant? -Ja. Det er en ny start.
-Det blir flott. -Veldig bra. Jeg er nervøs.
-Virkelig? -Ja. Det er mange fans her.
-Det er stort. -Dette blir herlig.
-Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg.
-Hva? -Hva?
-Hva ser du på? -Det er fans her.
-Jeg vil ikke bryte illusjonen. -Illusjonen? Det er ingen illusjon.
Illusjonen, som... The Beatles.
Alle var gift, men de viste aldri at de var gift.
-Er du med i panelet? -Ja, men det var latterlig...
-Hei på dere! -Hei!
Neimen, hei!
-Står til? -Bra. Vi kom i går.
Godt å se deg. Du har ikke forandret deg det minste.
-Du ser godt ut. -Dette er sprøtt.
-Jeg har ikke kontroll på situasjonen. -Det blir flere fantreff, et panel...
-Nei, ikke sånn. Kosmisk, mener jeg. -Jaha, kosmisk. Ikke faen om jeg vet.
Jeg er spent. Mange kommer nok.
-Så fint å se deg! -Takk!
Du ser kjempefin og helt lik ut. Bare se!
Det er som om det er en jente på den. Det er du fortsatt.
Noen småting. Andre ting som blir refusert direkte. Sånn er forfatterlivet.
Sånn er det. Jeg vil fortelle om noe hun jobber med.
Vi håper å få en oppfølger. Det er tiårsjubileum. Tenk å lage en oppfølger.
Sjekker de hvor mange som kommer, for å se om vi skal lage den?
Jeg vet ikke helt. Jeg prøver fortsatt å få svar fra Jerry.
Men når helgen er over, håper jeg vi har en idé vi vil gjøre.
Jeg tenkte på en antiromantisk komedie.
Vi samles alle sammen. Som Lost in Translation.
-Anti? -Ja, det er en antiromantisk...
-Rart. -Ja, vel...
Hører du etter? Jeg så deg i øynene og visste ikke om du hørte etter.
-Godt å se deg. -I like måte! Så fint at du kom!
-Se på deg! -Nei, se på deg.
Jeg skal gå og sjekke inn. Sees snart. Vi sees snart. Jeg skal sjekke inn.
-Godt å se dere sammen igjen. -Du har ansiktshår.
-Sånn har det blitt. -Han har blitt voksen.
Dette er sprøtt. Litt overveldende. Masse fans og pressen...
-Jeg skal sjekke inn. Nigel Thomas. -Ok.
-Vi har visst ingen reservasjon. -Ikke?
-Nigel? -Nigel Thomas.
-Hvordan staves det? -Virkelig?
Beklager. N-i-g-e-l...
-Thomas også? T. -Med H?
-Ja. -T-h-o-m-a-s. Veldig bra.
-Hva med et annet navn? -Kanskje Weintraub.
Fortsatt ingenting? For jeg er med i filmen Don't Delete the Kisses.
Unnskyld! Jeg skal gå ned en etasje med deg.
Jeg skal gå ned med deg, og så kan de fortelle hva som har skjedd.
Husker dere noen gode anekdoter fra innspillingen?
-Jeg må gå ned med dere alle sammen. -Ned? Ok.
-Har du sjekket inn? -Noen må ha knabbet den. Det er nok...
Er dette en spøk? For det har blitt gjort før oss.
Her skal nok panelet være.
Blir det sånn? Er det... Å, de tar oss med dit. Ok.
Jeg skulle gjerne spist litt frokost.
-Blir du nervøs av sånt? -De har gjort en kjempefin jobb.
Jerry. Ronnie her.
Det har skjedd en feil. Jeg har fortalt alle her at det var i desember.
-Der er han som skal forklare alt. -Ok.
Vi har bare betalt for plakaten, men vi får ikke tilbake kostnaden for rommene.
-Skal vi møte ham? -Ja.
-Bare dra. Og så... -Unnskyld? Hallo.
-Hallo. -Hei. Delete the Messages.
Jeg må legge på. Hvor mye hørte dere?
-Beklager, hvem er du? -Beklager, jeg...
-Jeg er Ronnie Riskin. -Hallo, Ronnie. Andrea.
-Nigel Thomas. -Jeg er også forfatter.
-Jeg jobber for Jerry på studioet. -Studioet? Ja vel.
-Er Jerry på vei? -Det er det som er interessant.
Skal vi være her? Det ser ikke forberedt ut. Alle er her om en halvtime.
-Mer forberedt enn dette blir det ikke. -Hva? Nei, det er sikkert noen bord.
-Vi trenger det til panelet. -Ikke sett frem noen bord.
Jeg kom. Jeg har nå fått informasjon av personalet som jeg nå gir dere.
De har sagt... at det ikke er solgt noen billetter.
-Hva? -Ingen har kjøpt billett.
Beklager, men det stemmer ikke. Du har blitt feilinformert.
Vi er her for den utsolgte tiårsfeiringen.
Sannheten er den at tiårsfeiringen av Don't Delete er skrotet.
-Den er avlyst. -Hva er det som er avlyst?
-Arrangementet.
-Nei, jeg har fått fanmeldinger. -Fra hvem?
Fansen. Jeg har fått meldinger.
-Hva har de skrevet? -De kommer.
Vi har alle reist langt. Jeg har tatt toget i en time og førti minutter.
Ja, vi har nettopp kommet fra Los Angeles.
PR-teamet sier at siden ingen har kommet for å treffe dere, må vi avlyse.
Dere kan bekrefte det. Det er ingen rom. Ingen kan bli her.
-Men hva faen, altså... -Jo, vi kan helt klart...
-Vi har rom. Ja. -Ikke snakk om rom.
-Dere i PR-teamet har ledet dette. -Jeg er ikke en del av det.
Vi vet at billetter er solgt og at folk kommer. En misforståelse har skjedd.
Ring Jerry, for du har ikke kontroll på situasjonen.
Dette er for vanskelig for meg. Jeg kommer på ideer ved et skrivebord.
Ok. Bli med meg. Takk.
Hør her... Legg... Jeg vet at du ikke ringer noen.
Ronnie, ikke sant? Hva er det som foregår?
-Arrangementet er avlyst. -Hvorfor det?
Fordi... Jeg har sånn jævla angst.
Sånn blir det alltid. Så fort han gjør noe, driter han seg ut.
Jeg tok feil av datoene. Jeg sa desember, og de trodde det var desember.
-Så det er... -Du sa desember?
September, og de trodde det var desember.
Synes du det er rart at jeg vil holde illusjonen i live?
Tidligere satt vi i lobbyen og kysset litt.
Ble dere faktisk sammen?
Ja, vi er sammen. Ja, vi er fortsatt sammen. Altså...
-Jeg trodde at dere... -Ja?
-Dette er sprøtt. -Jeg kan ikke miste jobben.
Jeg har jobbet meg inn i flere måneder, og jeg har to ideer. En animasjon...
Jeg bryr meg ikke!
De gode nyhetene er at om fem dager...
-Fem dager... Jeg har en god nyhet. -Ja?
Jerry kommer til å være her da. Så Jerry kommer hit.
Fem dager?
Så jævlig sykt.
-Jeg stikker. -Hva sa han?
-Han tok feil av datoene. -Hva mener du?
Vi er her er for arrangementet, som nå ikke blir noe av.
Vi er ikke her for å bo i kollektiv eller ha en kjærlighetssammenkomst.
-Vi kom hit for å jobbe. -Vi skal jobbe med presentasjonen.
Vi finner et sted å bo. De har rom. Vi jobber sammen.
Vi kommer med en fantastisk presentasjon til oppfølgeren.
Når Jerry kommer, etter at jeg har hudflettet ham, presenterer vi ideen vår.
-Takk! -Bare hyggelig.
Det er ingen rom.
Jeg tror jeg skal prøve å finne et hotell.
Hvis det går, finner jeg et hotell til alle.
Hvis jeg må, prøver jeg å finne et rom til meg. Ikke vondt ment.
Hvis jeg ikke finner et sted til meg selv, tror jeg at jeg drar.
Kutt ut, altså. Du må roe deg ned.
Sånn er det. Nå er vi her alle sammen.
Jeg syns at du går glipp av en gullbillett foran deg.
-Syns du det? -Ja. Vi kan skrive oppfølgeren.
-Hvor lenge har dere vært gift? -Åtte år.
-Åtte år, ja. Kan du tro det? -Nei.
Det er sprøtt.
Jeg kan ikke engang forestille meg å være sammen med noen lenger enn...
Fire måneder.
Jess og jeg har ikke sett hverandre på kjempelenge.
Du kan ta det som skjer mellom oss, og ta utgangspunkt i det.
Til å dykke ned i oppfølgerideen.
Vi lager ikke oppfølgeren på fire dager. I beste fall skriver vi den...
Ja. Jeg syns vi bør utnytte muligheten.
Og bare gripe øyeblikket.
Jeg mener ikke å være kjip. Det er for lenge til å være i hutiheita.
Og vente på noe som kanskje ikke engang skjer på fire dager. Tror du på det selv?
Du trenger en shot. Jeg også.
Skål. For oppfølgeren.
-Sånn. -Den rette vil dukke opp.
Noen ganger må man bare kysse mange frosker for å finne prinsen.
Jeg har tenkt på noe. Ser du noen gang en kvinne
og tenker: "Gjør jeg alt feil?
Jeg burde forlate alt og være med den personen."
Får du noen gang den følelsen? Et annet liv du kunne hatt?
Ja.
-Jackson har vokst. -Han har virkelig blitt en mann.
-Han føles ikke som en gutt lenger. -Takket være meg.
Det får meg til å tenke:
"Dette er livet jeg ville ha.
Med den kvinnen jeg aldri har møtt, som kan være svaret på mine bønner."
-Hva det betyr å være sammen med noen. -Akkurat.
Og plutselig kan man tro at man har valgt feil.
-Eller at man burde ta et annet spor. -Ja visst.
-Har du opplevd det? -Ja visst.
-Det kan kanskje utforskes i filmen. -Kanskje.
-Den hittil ikke-eksisterende filmen. -Den eksisterer.
Den eksisterer for deg, det er veldig tydelig. Den er veldig tydelig for deg.
-Men jo, jeg syns at... -Hei. Denne heter "Impatience".
Det kan utforskes. Det naive ved det, antar jeg.
-Personen er ikke svaret på dine bønner. -Hvorfor ikke?
-Man treffer noen... -Vent litt.
-Drikker dere shots? -Vi har gjort det.
Ja. Hallo? Takk for at du ringte tilbake.
Hun ligner på deg da du var yngre. Ikke sant?
Greit. Takk for at du tok kontakt. Ha det.
Det var hotellet jeg ringte. Det er det tredje jeg har ringt. Ingen ledige rom.
Hei. Beklager. Jeg vil ikke forstyrre, men vi hørte at dere trenger et sted å bo.
-Jeg har et vandrerhjem der dere kan bo. -Hva er det for noe?
-Med køyesenger? -Nei, en sovebrakke.
Ikke fokuser på ordet. Det er et hus.
-Fantastisk. -Tenk det!
Dette kommer til å bli... Takk. Dere er livreddere.
Fremme!
Fy faen!
-Ja! -Er dette...?
-Jepp. -Dette er jo huset vårt.
-Jepp. -Huset til Mike og Michelle.
-Dere må like filmen. -Onkelen min kjøpte det.
Han kjøpte det billig på auksjon, på grunn av dere.
-Det er sprøtt. -Shots! La oss gå inn!
-Shots? Ja. -Ja da! Vær Mike!
Shots for gode minner.
-Vel... -Jepp.
Årevis med terapi er borte nå.
Det begynte med manuset og jævlig fantastiske rollefigurer.
Så var hun strålende, jeg gjorde mitt, og det ble...
Rollefiguren din er absolutt min favoritt. Michelle har jo blondt hår.
-Derfor har jeg bleket håret. -Hvordan kjenner dere hverandre?
Vi møttes på nettet. Vi ville treffe dere, og det er jo tiårsjubileet.
-Så vi ville være her og feire. -Oi. Det er kult.
-Kult, ikke sant? Det var ideen min. -Har du lyst til å bli skuespiller?
-Nei. -Du er veldig pen.
Takk.
-Dette er kjempehyggelig. -Så fint.
-Det er mannen min. -Mannen din...?
Seriøst. Det er ikke alt som er en film. Faktisk.
Jeg snakket med kona di. Du har en liksom-kone og en ekte kone.
Jeg er skuespiller. Rollefiguren er kanskje ikke gift, eller har mange koner.
Er hun din ekte kone? Du er virkelig... Du forstår.
Oi, hei! Unnskyld.
-Unnskyld. -Unnskyld. Jeg var nettopp der inne.
-Du er helt våt og klam. -Jeg har nettopp dusjet.
Unnskyld. Beklager. Der er det en dråpe...
-Dette er... -Du ser godt ut.
-Du ser flott ut. -Du er...
Det er sprøtt å være her igjen. Det er overveldende.
Jeg føler meg som Mike igjen. Det er ganske sprøtt.
Jeg tror at alt holder på å komme tilbake. Alt holder faen meg på å komme tilbake.
For meg er det ordet "faen". Det gjør at jeg finner frem til aksenten.
Jeg vet ikke om jeg kommer ut av rollen. Jeg sitter fast. Det er faen meg sprøtt.
Jeg gikk over plenen og så... Visste du at det er kaniner her?
Første gang jeg tror jeg fant Michelle, var: "Kaninen føles myk."
Når jeg begynner å føle meg myk, når jeg ser noe mykt,
blir det lengre og mer tilgjengelig.
Der er det. Å, ja. Sånn er det.
Det er rart at det gjemmer seg inni deg og venter på å komme ut.
Tenk om Mike og Michelle støter på hverandre igjen.
Mike sitter alene i en bar og drikker shots. Han grubler og føler seg elendig.
Han ser opp, og en vakker sang kommer fra den vakre Michelle.
-Hei. -Blir du inspirert?
-Jeg ble slått av en ting. -Litt fri flyt.
-Det kan man ikke si lenger. Går det bra? -Ja da. Hva med deg?
-Ja. Sov du godt? -Noe sånt.
Jeg vet ikke hva...
Kanskje vi kan utveksle tanker litt senere. Jeg har også noen ideer.
Kanskje jeg skal dra hjemover.
-Så fint at du er her. -Det syns jeg også.
-I en annen verden ville jeg blitt. -Bli lenger i denne verdenen.
Vi drikker te og snakker litt. Jeg har også noen ideer. Vi ser hvor det fører.
Så bestemmer du deg. Hva sier du til det?
-Når togene slutter å gå. -Jepp.
Jeg ble ikke født i går.
-Skriver du? -Jepp.
Vent, kom hit. Hva prøver du å skrive?
-Oppfølgeren. -Denne oppfølgeren?
-Ja, denne oppfølgeren. -Det gjør Nigel.
-Jeg tror ikke det. -Det er derfor han er her. Hva mener du?
-Han har ikke jobbet i det hele tatt. -Jo, vi snakket sammen. Han har ideer.
Jeg har noen ideer. Jeg var ute i naturen i dag og fikk mange ideer.
-Du er ikke forfatter, men skuespiller. -Jeg har mange ideer.
-Hva slags ideer? -Jeg har ikke notatene her.
Men for eksempel er det ti eller ni år senere.
Og... Mike og...
-Michelle. -Michelle. Mike og Michelle...
Det handler om at de gjenforenes... Jeg skal ikke si noe!
-Du sier det til Nigel, som skriver det. -Du har ikke engang gitt meg en idé.
De møtes bare igjen.
Hva gjør du?
-Jeg skriver. -Hva skriver du for noe?
-Jeg jobber med ideer til oppfølgeren. -Virkelig? Kult.
Du stråler når du er på lerretet, men...
Ideene dine er velkomne, men Nigel er forfatteren.
Du og Nigel jobber bra sammen, men han er ingen god forfatter.
-Hva? Filmen var en suksess. -Tror du det var på grunn av manuset?
Jeg prøver å finne ut hva Mike og Michelle... Hva som skjedde.
Jeg prøver å finne ut hva som skjedde mellom da og når vi møter dem nå.
-Det er sant. -Og hva som skal skje nå.
Vi gjorde det levende. Vi ga filmen sjel. Vi forsto karakterene.
Vi skapte den. Som scenen der Michelle kommer inn fra regnet, litt klisjéaktig.
Hun sier: "Jeg er våt." Mike sier: "Jaså?" Vi kan spille det, du og jeg.
Døra åpnes, Michelle kommer inn, dryppende våt. Mike sier: "Hei."
-Ja. Hun sier: "Jeg er våt." -Mike sier: "Jaså?
-Regner det?" -"Ja".
-"Hvor mye?" -"Nok til å gjøre meg våt."
-Det er det han sier. -Det var veldig fint.
-Vi måtte jobbe med det. -Du gjorde en god jobb.
Han skriver, du skaper magi.
Det virker som jeg blir veldig, veldig dum.
Når jeg er sammen med Jackson. Ikke Mike.
Det er en veldig sterk følelse. Det føles ikke bra.
Så dum er jeg ikke. Det synes på deg også akkurat nå.
-Noe gjør oss dumme. -Jeg forstår ikke hva du mener.
Det regner.
-Du har vel ikke krøllete hår? -Jeg? Nei.
Jeg liker grønt.
-Hva gjør du under et tre med ham? -Jeg hadde et eget øyeblikk med ham.
Hvorfor det? Inn med deg! Hva driver du med?
Jeg kommer ut hit og ser deg.
Du gjør deg til og prøver å stille deg inn under et fint tre.
-Jeg vet hva du holder på med. -Jeg var 16 år gammel. Jeg så filmen.
Vi fikk kontakt. Han så på meg, og jeg så på ham.
-Og noe skjedde. -Jaså?
Han visste ikke at han var forelsket i meg. Nå får han vite det.
Beklager, men hvis du har kommet hit bare for å ødelegge øyeblikket for meg...
Da skal du passe deg for meg. Forstått?
For du er min venn, og jeg liker deg. Du er kjempefin. Ok?
Du sender motstridende signaler, men absolutt.
Hvordan kan du elske noen uten å ha vært med dem?
-Hvem? -Mike og Michelle. Nigel og Andrea.
Ja.
-Ja. -Hvis vi ikke blir intime, er vi barn.
Vi rammes av kjærligheten.
Vi er håpefulle og ubevisste. Men vi kjenner egentlig ikke hverandre.
Vi er gale etter og besatte av...
...folk vi ikke har vært sammen med.
Så hva er vi besatte av?
Personens drøm?
Jeg tror kanskje det er en dør mellom drømmene våre...
...og faktisk kjærlighet. Det må inkludere noen andre.
Akkurat nå er jeg usikker på om det involverer de andre like mye som vi tror.
Jeg ser deg.
-Hva ser du? -Deg.
Du tror du har skjønt alt.
Du tror du har alt under kontroll, men det har du ikke. Akkurat som oss andre.
Og jeg elsker deg. Men jeg vet ikke om jeg kan fortsette.
-Uten meg? -Ser du? Det er så bra!
-Var det rollefiguren din...? -Det var Mike!
-Du hørte aksenten, ikke sant? -Ja. Det var veldig bra.
-Det føltes virkelig, ikke sant? -Ja.
-Går det bra? -Ja da.
-Jeg skal drikke litt te. -Ok.
-Vi ses senere. -Er alt i orden?
Ja, alt er i orden. Det er bare forholdsgreier.
Jeg jobber også med oppfølgeren og prøver å komme inn i den kreative flyten.
Dette kommer du til å like. Jeg har fikset dette. Kom og se.
Her har vi et kart. Her kan du se.
Det var her du kom i rett stemning i Kisses.
Så jeg tenkte... Mike gikk jo tur dit for å komme i rett stemning.
Så da kan vel Jackson gå tur dit og komme i rett stemning?
-Fint. Jeg liker den ideen. -Jeg liker deg.
-Jeg skal si det til alle. -Sånn, ja.
Du forstår meg. Du forstår meg.
Vi skal opp i fjellene! Sånn, ja!
-Hei. Står til? -Til fjellene.
-En fottur? -Ja.
For å få i gang væskene, klarne hodet litt, være i fjellene.
Mike, Michelle, jordet. Vi skal gjenskape alt sammen.
-Vi skal faen meg til fjellet. -"Vi skal faen meg til fjellet."
Nettopp.
-Ja, hvis vi må komme oss dit... -Det burde dere gjøre. Absolutt.
-Vi henter jakkene. -Ikke jeg, men dere skal gjøre det.
Hva mener du? Bli med eller la være. Kanskje du vil gå tur eller ikke.
Jess. Herregud.
Jeg er ikke så begeistret for å bestige fjellet.
Nei, Nigel. Du kan ikke bli her. Vi trenger deg der.
-Hva mener du? -Vi har en sjanse.
Til å gjenskape magien fra den første filmen.
Jeg kan nesten se for meg at en bestigning av fjellet er svaret.
Det var det du skrev i den første filmen. Mike bestiger fjellet for å finne svaret.
-Ja. -Nå er det på tide å oppleve det.
-Det blir gøy. -Hva er det?
Kartet.
Jeg tror vi er fremme. Se der!
-Hvor skal du? -Til stedet.
-Vi skal nok ikke gå den veien. -Vi må til stedet der vi var.
Hvorfor der? Her er det helt åpent.
For å forsøke å gjenskape magien må vi være på nøyaktig samme sted.
Vi må gjøre det ordentlig. Det er på den andre siden av åsen.
Jeg vet ikke helt... Jeg kjenner igjen følelsen.
-Vær litt logisk. -Skal dere ikke komme hit?
Nei, for det er flatt og åpent der borte.
-Det er ikke det samme. -Det er flatt og åpent der.
-Foran oss er det flatt og åpent. -Det er ikke det samme!
-Det ser sånn ut. -Der er det gjengrodd. Det er lettere her.
Her et sted. Jeg fatter ikke hvorfor vi ikke gjør det.
-Vil du ditover? -Den veien?
-Eller den veien? -Vel...
-God idé, Nigel! -Vi er på vei!
-Ja, du har rett. -Takk.
-Flatt og åpent. Det er lettest her. -Dette blir kjempebra.
Du er så bortskjemt. Det er fint her, men vi er så nær det virkelige stedet.
-Der filmet vi scenen. -Over åsen.
-Opp en kjempeskrent, altså? -Det var det du skrev.
Vi vil alle være her. Der borte er det for høyt og for gjengrodd.
Du visste heller ikke hvor det var.
-Det er nok en bruksanvisning. -Jeg klarer meg nok.
Jeg vet at da vi spilte det inn, var det så nær skogen.
Ja, det var rett der oppe. Men alt er nok litt gjengrodd nå.
-For vi forsvant inn i mørket. -Kjempevakker scene.
-Jeg kan hjelpe deg hvis du vil. -Det går bra.
Jeg kan hjelpe deg. Når jeg er ferdig med mitt, kan jeg hjelpe deg.
Men jeg må sette opp mitt eget først.
-Hvordan fikk jeg rollen? -Hva mener du? Vel, du var...
-Hvorfor valgte du meg? -Fordi du er Michelle.
Du legemliggjorde henne og gjorde henne levende.
Det var tydelig at du var det eneste valget.
-Ingen andre takket nei? -Jo da.
Men det spiller ingen rolle. Det var deg og ingen andre. Du var Michelle.
Det er ingen konkurranse, men jeg ville vunnet.
-Hvorfor ville du vunnet? -Fordi jeg har kommet lenger.
-Hvorfor er teltet ditt i to deler? -Hva?
Teltet ditt. Ser du hvordan det ser ut her borte?
-Men hvor er sølvdelen din? -Det skal være ryddig.
-Det er ytterteltet. -Jeg vet det.
Det er vel bare... Jeg led av ganske mye bedragersyndrom på den tiden.
-Jeg jobber fortsatt med det. -Fint. Du skal være stolt av arbeidet.
-Trenger du hjelp? -Nei takk.
-Skal det være et rundt telt? -Nei.
-Er det en bruksanvisning? -Den trengs ikke.
-Menn leser ikke bruksanvisningen. -Jo, Nigel ville nok gjort det.
Det er nok bra å sette sammen stangen tidlig.
For sårbarheten som du tilførte, og...
I stedet for å snakke om det
eller repetitivt si "Jeg er stolt". når jeg iblant sitter fast i ordene,
må jeg bare ta det til meg.
-Med deg føles det kjempefint. -Det gjør meg glad.
-Trenger du hjelp? -Nei da. Dere kan bare slappe av.
Vi kan være enige om at i USA lager man bedre telt og filmer.
Absolutt, i USA lager man gode filmer.
-90-tallet? -Seven.
-Seven er flott. -Er den ikke flott?
-Jo. -Mafiabrødre, 1990.
Pulp Fiction.
-Ghostbusters er utrolig. -Jepp.
-Hvem spiller kvinnen i blokken? -Sigourney Weaver.
-Ja. Hun er utrolig. -Takk.
Absolutt. Hun er en av de beste.
Da jeg så filmen, føltes den datert på en måte.
-Vi fikser dette. -Og det var den vel.
Effekter ser alltid utdatert ut etter 25 år. Men er det en historie?
-Det er historien som holder. -Det er fantastisk.
-Denne skal nok ikke være i midten. -Det trengs nok to til hvert telt.
Så det blir en god begynnelse.
-Jeg var åtte eller ni da den kom. -Jeg misunner deg.
Jakten på den forsvunne skatten kom da.
Folkens? Vil dere være med på en liten gruppeøvelse?
-Vent. -Det er ingen test.
Men amerikanere vet nok ikke om mange britiske filmer.
-Unnskyld. Trenger du hjelp? -Ja, gjerne det. Takk.
-Vi bør nok se på bruksanvisningen. -Vi tar en titt.
Hvis jeg holder, kan du slå.
Vent. Er det en replikk?
Gi noen en fisk, så er man mett for dagen. Lær noen å fiske...
Hold opp! Jeg trenger ikke fiske mer enn dette. Jeg går til markedet.
Det fine med den scenen er dine improviserte replikker som du skrev.
-Hei! Får jeg komme inn? -Ja visst.
-Alt i orden? -Faen, jeg... tenker og sånn.
-Hvordan går det? -Det er bare så teit. Så jævla teit.
Husker du delen... Det var noe sånt som...
"En dag får vi en natt når disse morgenene ikke kommer." Noe sånt.
Nei. "En dag får vi en natt uten morgen."
"En dag får vi en natt uten morgen." Og det var... Og i en versjon...
Fordi det gjentok seg. Det betydde uten en morgen når vi må dra.
-En annen handlet om dødelighet. -Ja.
Han prøver å ta æren for å ha funnet på det.
Virkelig?
-Det plager meg. -Hvorfor det?
Jeg er skapt til å ville ting. Det er talentet mitt. Jeg kan ville.
Det er noe med ham som er så fordømt magnetisk og forførerisk.
Det er bare å ta for seg.
Men... tankene han har i hodet, vil jeg ikke ha.
Slutt. Jeg forstår at du liker Jackson, jeg forstår det.
Han er en kjekk, karismatisk og berømt mann.
Alt dette er for mye og skadelig for deg.
Så irriterende!
-Det er fint å være her igjen. -Ja.
Minnene kommer tilbake.
Du var så sexy da du regisserte. Fy faen...
Jeg elsket hvordan du så på meg.
Noe annet var umulig. Det var uunngåelig.
De vakre øynene dine. Som en liten valp som sugde til seg alt.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg visste hva jeg ville gjøre, men...
Jeg prøvde å være profesjonell, men det gikk faen ikke.
Du er så fin og god.
Det føles ikke sånn.
Det er teit. Ikke vær tåpelig.
Jeg har elsket deg så godt jeg kunne.
Ja. Jeg vet det.
"Dere er herved invitert
til tiårsjubileet til Don't Delete the Kisses."
Sånn.
Vi må finne ut hva Mike og Michelle har drevet med siden sist.
-Ja. -Har de vært i bane rundt hverandre?
Vil vi trekke det ut, eller gi publikum: "De kommer til å ligge."
Vi trenger gløden. For den er oppdemt. Publikum vet at den alltid har vært der.
De var ment å være sammen, men de innså det ikke.
Begge er ute av sitt element, og det hjelper.
Det er som om de ser hverandre for første gang som nye, utviklede mennesker.
De innser: "Det er oss. Det har alltid vært oss."
Kan jeg kysse deg?
Det vil jeg gjerne, men jeg...
Å... Jeg vet det. Beklager at jeg spurte.
Du er gift. For et jævla spørsmål. Det var dumt. Beklager.
-Å nei. Hei. -Det var litt rart.
-Oi. -Det er meg.
-Hei. Sprøtt, ikke sant? -Det er veldig sprøtt.
-Ja, på en god måte. -Ganske sprøtt.
-Du har nydelige øyne. -Jaha.
-Takk. -Vær så god.
-I like måte. -Takk.
-Vi tar en scene. -Hva mener du?
Bare at vi er Mike og Michelle.
Og så gjør vi en scene sammen. Det hadde vært fantastisk.
Fantastisk er det nok ikke. Det er litt rart.
Hele dette er ganske...
-Jeg kysser deg gjerne, men det er feil. -Det var galskap. Det var sprøtt.
-Har vi ikke fått kjempefin kontakt? -Nå begynner det å bli veldig rart.
Du innser vel at jeg faktisk ikke har villet kysse deg i ti år?
Ikke? Nå gir du meg en negativ kompliment.
-Ok... -Jeg vil virkelig... Jeg elsker deg.
-Det er... -Å, faen.
Verdens beste kyss.
Andrea.
-Nei. -Andrea.
Jeg skjønner at det er innviklet, men jeg er ikke sjalu av meg.
Så jeg skjønner at du... Du må snakke med henne. Det skjønner jeg.
-Jeg skal vente på deg. -Kan du være så snill...?
-Det var bra, ikke sant? -Nei, dritsprøtt.
-Vel, det var... -Det var sykt.
Sprøtt på en lidenskapelig måte, hva?
Nei, ikke i det hele tatt. Jeg må... Kan du bare... Bare dra til helvete.
Det holder. Du er faen meg gal. Drit og dra.
Det burde være enklere å ta det ned enn å sette det opp.
Ja, jeg håper det.
Sånn. Faen, vesken min er igjen inni.
Vi skal vel ikke droppe presentasjonen? Vi skal vel gjøre noe med den?
Vi får ikke betalt for presentasjonen. Det er en lang prosess, ikke sant?
Du må ha tro på prosessen. Det blir bedre på grunn av alt dette.
-Ja. -Du blir bedre på grunn av det.
Hallo?
PÅ PUBEN
Akkurat sånn. Kaker. Gelé.
De liker det, spesielt Jackson. Det er noe ved ham.
-Hei! Går det bra? -Jepp.
-Fikk du invitasjonen? -Ja da.
Siden det ikke ble noe jubileum, tenkte jeg å arrangere et for dere.
-Det er i mindre skala. -Det er kjempebra.
Jeg vil ha en som ham. Det ser kjempefint ut.
-Sånn. -Dæven.
-Hei sann. -Å nei.
Det må være puben lengst nede i bakken.
Ja. Vi forstår hverandre.
Nær nok.
-Du er en flott person. -Jeg har aldri hatt det bedre.
-Kan jeg gi deg en klem? -Ja.
-Ikke den beste dagen. -Nei, jeg vet det. Jeg beklager.
Nigel er en usikker jævel som egentlig er narsissist og ikke skriver så bra.
Vi er låst ute. Vi er her for å hente nøkkelen.
Jeg satte opp et skilt så dere skulle komme hit og få en overraskelse.
-Jeg er ikke sugen. -Kan jeg få snakke litt med deg?
Jo, jeg vet ikke hva du tror du så.
Det var ikke min feil. Jeg prøvde faen ikke å gjøre noe.
-Altså... -Seriøst?
-Ikke din feil? Du kysset en annen kvinne. -Du er så melodramatisk.
Slett ikke. Jeg tok deg på fersken med en annen.
Jeg gir deg sånn frihet, og så gjør du sånn?
Du er en jævla dramaqueen hele tiden!
-Hva gjør du om du kommer rundt hjørnet... -Du skaper drama hele tiden!
-Syns du ikke... -Drit og dra.
-"Drit og dra"? -Ja, drit og dra. Drit og dra.
-Endelig er jeg faen meg fri. -Er det sånn det skal ta slutt?
-Drit og dra. -Ha det.
Jeg lar deg være i fred.
Jeg kan slippe deg inn, og så kan du få sove litt eller noe.
-Jeg vil gjerne at du blir en stund. -Er du sikker?
-Ja. -Selvsagt.
Hun var regissøren. Hun ledet deg til å være med henne.
Tror du hun utnyttet den dynamikken?
Sannsynligvis, men du ba nok om det. Men du kunne aldri leve opp til det.
Så ga du etter for det og ble ikke den du måtte bli, for du ble alltid fornedret.
Jeg beklager.
Vel, det var...
Hadde det ikke vært fælt, som det er, kunne det nesten vært morsomt.
Det var helt absurd. Så jævla absurd.
Etter mitt dumme, klossete forsøk på å pitche inn litt...
Jeg gjorde min egen lille pitch. Du avslo med rette.
Tre sekunder senere ser du... Unnskyld, det er ikke morsomt.
Jeg vet ikke om jeg er sintere på Andreas...
Alt det hun hindret meg i å søke meg til.
Eller om jeg er sintere på meg selv
for at jeg tillot meg å følge Andreas plan...
Du burde absolutt være sint på deg selv. Du gikk med på det. Men også...
-Hva gikk jeg med på? -Hun har alltid vært sjefen.
For mye for deg. Hun er kvinne.
Ville du visst om det og ikke brydd deg, eller...?
Ja. Jeg tror det.
Et sted inni meg visste jeg det.
-Han var altfor ung. -Ja.
Det er innviklet. Jeg har vært utro.
Jeg har vært utro, men vi har også i perioder hatt et åpent forhold.
Det vet alle. Jeg vet om tre hun har ligget med.
-Som hun har ligget med? -Ja, hun...
-Dere hadde vel et åpent forhold? -Jo, men... Ja.
Det var så mye som førte til det.
Jeg tror vi begge har visst en stund
at dette var i ferd med å ta slutt.
Virkelig? Har det vært så ille?
Ja, jeg tror det har gått litt opp og ned.
I går kveld hadde vi et fint øyeblikk.
Det føltes som en ny begynnelse. En ny... Å finne veien fremover.
Så å se det i dag var ekstra...
Det er ikke noe jeg ser. Og å se det foran øynene mine...
Alt eksploderte bare.
Og så blir det problemer igjen. Jeg våkner, og hun er borte med Nigel.
Og likevel er det jeg som er skurken.
Det er på tide at jeg forsoner meg med det jeg lenge har visst.
Jeg beklager virkelig.
Du må være veldig såret.
-Jeg er glad du er her. -Er det sant?
-Jeg ville virkelig kysse deg tidligere. -Virkelig?
Ok.
Jeg kastet bort ti jævla år av livet mitt.
Hvorfor gjorde du det? Muligheten var åpen for deg.
Og du tok ikke initiativet.
-Hva mener du? -Du tok faen ikke initiativet etterpå.
Jeg var for prektig til å ta kontroll over min egen situasjon.
-Jeg så muligheter fly forbi. -Hvorfor fanget du dem ikke i flukten?
Jeg vet ikke hvorfor. Iblant er det en del av en som lar være å kjøre på.
Oi.
Du er så pen.
Du også.
Kanskje den er ulåst. Midt i ingenmannsland lar man ting stå ulåst.
-Pokker. -Folk på landet låser aldri noe.
Dette er kjempesøtt.
Vent, vent. Dette er... Se hvor vi er.
-Vi er i en stue. -Ok.
Vi er på et sted der hvem som helst kan komme inn.
Bli sittende på den siden. Hvis noen kommer inn, drikker vi bare vin.
Det kan være en forhøyet psykologisk thriller-versjon.
Mike ser to mennesker. De eksisterer ikke. Han kan se dem.
De representerer hver sin del av bevisstheten hans som bare han kan se.
Michelle vil så gjerne være med ham at hun oppmuntrer vrangforestillingene.
Selv om hun ikke ser dem. Det kan fungere. Der er det.
Mike er helt alene. Han har mistet alle. Og han er gal.
Dritdårlig.
Å skrive er faen meg vanskelig.
Jeg levendegjør det på lerretet.
Jeg heter Jackson Roberts og er skuespiller.
Greit. Greit.
Da... Første akt.
Ankomst til gården i etterdønningene av avsløringene.
Andre akt: vandring opp fjellet. Og en sammenstråling.
Akt tre: se lyset tydelig.
Det løses ved å gå ned fjellet mens solen står opp. Det liker jeg.
Hei.
-Går det bra? -Ja.
Jeg kommer straks.
Jeg har jobbet med presentasjonen, og jeg har fått dreisen på den.
Hvis vi skal gjøre det senere, vil jeg at alt skal være i orden mellom oss.
-Greit. -Flott.
-Ja. Alt er i orden. -Ok. Det er flott. Bra.
-Jeg er gira. Den er ikke så verst. -Det er bra.
-Ja. -Jeg er så spent.
Jeg vil ha innspill fra alle. Du og Jess skal jo vise frem det hele.
-Ja visst. -Jeg vil høre det.
Ja. Jeg har innsett at jeg er bedre som skuespiller.
-Enn...? -Forfatter.
Ok.
Jeg tenker på et John Lennon-sitat. "Ikke alle er forfattere."
Du er frontfiguren. Derfor må du være med og gjøre det du kan.
-Vis det frem. Vis hele balletten. -Tusen takk.
Bare hyggelig. Sånn er det.
Oi, hei. Hva har du drevet med?
-Jeg henter ved. -Ok. Det er kaldt her.
Hei! God morgen.
-Står til? -Bra. Hva med deg?
Veldig bra. Jeg sa nettopp at jeg har en ganske god presentasjon.
-Virkelig? -Ja. Hvis dere vil gå gjennom den.
Vi skal lede den, Andrea.
Og vi overlater den til de pene som faktisk leverer.
Det blir nok avgjørende.
Ikke bare snakke om det, men faktisk se magien.
Det blir flott. Kan jeg få snakke med deg? Så kommer vi tilbake til dette.
-Ja visst. -Fint.
Vi ses senere.
Hør her... Jeg vil be om unnskyldning.
Hvis du var i min situasjon, ville du ha sagt "drit og dra" til deg.
Kvinnen hoppet på meg. Jeg ville ikke dytte henne bort med vold.
-Er dette unnskyldningen din? -Du stormet av sted og...
-Er du ikke tiltrukket av meg lenger? -Det handler ikke om tiltrekning.
Du er nydelig. Øynene, smilet...
Når vi er ute og går, tenker ikke andre: "En gammel dame og en fyr." Men: "Oi!"
-Hvorfor sier du det? -Du bekymrer deg kanskje for det.
Ja, nå gjør jeg det.
Dette er som i Don't Delete the Kisses, før de forsones. Husker du scenen?
Herregud.
De sier ting de ikke mener. "Jeg hater deg. Jeg hater deg."
-Dette er ikke en scene. -Jeg vet det...
-Det går ikke an å skrive livet. -Du hører ikke etter.
Jeg hører hvert eneste ord du sier, og det er pisspreik.
Dette er ubegrunnet. Du hører ikke etter og stoler ikke på meg. Det er over.
Er det over? Jøss.
-Greit. -Greit?
-Skal du ikke kjempe for meg? -Nei.
Jøss. Du? Kom her.
Oi...
Ok.
Det er ingenting som er bygd opp. Det er bare et hull i gulvet. Hvorfor det?
Vel...
Kan du sette meg over til den jeg vil snakke med? Ronnie Riskin.
-Hei! -Kan du vente et øyeblikk?
Det er ingenting her. Vi begynner om to uker, så du må skaffe...
-Hva gjør dere her? -Vi skal møte Jerry.
Jerry caster War of the Words.
Nei. Du sa for fire dager siden, da du ødela alt, at han skulle være her.
Du får faen meg bli ånden i lampen og trylle ham fram. Ellers går det ille.
Hei!
Mikrofonen din er slått av. Jerry. Dette er Ronnie Riskin. Lyden er av.
-Hallo? -Hører dere meg?
-Klart og tydelig. -Hvor ser jeg?
-På ansiktet mitt. -Du synes. Hei, Ronnie. Hvordan går det?
-Fint. Hva med deg? -Hei, Jerry. Hei.
Hei! Andrea. Vi møttes nylig på studioområdet i kantina.
-Vi støtte på hverandre. -Våre veier møttes i matsalen.
Det stemmer! Det var hyggelig å møte deg.
Jeg nevnte at det var tiårsjubileum for filmen vår Don't Delete the Kisses.
-Alle er her. Jackson, Jessica. -Jackson.
-Godt å se deg igjen. -Står til, Jackson?
-Og Jessica Riley. -Det stemmer! Hei!
Dette er forfatteren vår, Nigel. Han skrev den flotte filmen.
-Hvem er det? -Nigel Thomas. Jeg skrev filmen.
-Er du fortsatt forfatter? -Ja visst. Jeg holder fortsatt på.
Ja. Han har mye å gjøre. Vi er heldige som har ham med.
For vi hadde tenkt å samle alle nøkkelspillerne og lage en oppfølger.
Siden det gikk så bra for den første.
Det vi har så langt... Det er ti år senere for Mike og Michelle.
Ti år etter at vår siste film kom ut. Nå er de eldre...
-Men de skal ikke være gamle. -Ti år eldre.
En kvinne midt i livet mellom 40 og 50 år er bra.
-Vi kan gjøre henne litt yngre. -Hun må ikke spilles yngre.
Det er universelt, for kjærligheten er universell.
Jessica er selvstendig nå.
Hun spiser kanskje mye pasta. Hun spiser seg gjennom Europa.
Som i Spis Elsk Lev.
Musikk i mine ører.
Mike er gift med en italiensk kvinne. La oss si at...
Kan jeg også få si noe? Det var karrierens største ære å få spille Mike.
At du overveier å lage en oppfølger
og gir meg sjansen til å spille rollen på nytt...
De har et lykkelig ekteskap. Mike har kommet seg over...
Det har aldri vært et par som Mike og Michelle.
Mye forandrer seg i løpet av ti år. Hvem er Mike og Michelle nå?
De møtes tilfeldig i Toscana.
Nå kan jeg ha sjansen til å få fart på karrieren.
Og jeg var knyttet til mange prosjekter som ikke ble noe av.
Og det gjør ingenting. Det er vanskelig. Det er veldig vanskelig.
Dette er Toscana. Det blir et nydelig landskap.
Vi kan ikke utelukke andre steder. Arkansas har skattelette.
-Arkansas kan bli flott. -Alt kan forhandles.
Men Michelle har virkelig kommet over Mike.
-Michelles følelser for Mike har kjølnet. -Hun har modnet.
-Ja. Hun har modnet. -Kom igjen.
Vil du se... Vil du se en liten scene?
Jeg må konsentrere meg om aksenten.
Du kan faen ikke fortelle meg hva jeg skal gjøre. Jeg elsker deg.
Av skjebnens lune må de dra på en biltur sammen.
Tilfeldigheter slår an. De er virkelig en greie nå i filmbransjen.
-Jeg vil få til dialekten helt riktig. -Kult, Jackson.
-Kult. -Hysj!
-Det er... -Klar, Jerry?
-Hvordan kommer vi herfra? -Vel, veien er bratt.
-Vi kan sette den i fri og rulle ned. -Snakker du om bilen eller oss?
-Vent, hva gjør du her? -Jeg er antikvitetshandler.
-Antikvitetshandler? -Du giftet deg med en italiener.
Ja visst, men altså...
-Det gir mening. -Lovende, ikke sant?
Nigel bruker det vi skaper sammen, og det kan inspirere manuset.
Men ideen om bilhavariet var hans, og vi tok det videre.
Til slutt står de på en vakker, italiensk strand.
De ser på hverandre og begynner å gå mot hverandre.
Og akkurat da vi tror leppene deres skal møtes, klipper vi til svart.
Fortell historien en gang til for meg. De trenger ikke nødvendigvis å bli.
-Vent. -Ok.
-Lidenskapelig. -Ser du? Det lever fortsatt.
Vi vil virkelig gjennomføre dette
og dele det med publikum over hele verden.
Jeg har en god følelse. Det er flott at dere har de faktiske personene der.
-Ja, så mye vil vi gjøre det. -Dere sier replikker som føles så riktige.
Det er som å åpne teppet litt og se prosessen. Mange ting er helt riktige.
Det inneholder romantikk og personer som ikke er for gamle.
Den kan utspille seg i Italia og/eller i Arkansas.
Vi kan snakke om ensemblet, stedet, budsjettet og om vi trenger en forfatter.
Men i dag... Jeg må si at det er veldig morsomt for meg.
Jeg får sjelden si dette. Jeg gir filmen grønt lys her og nå.
-Hva? Seriøst? -Kjør på!
Tusen takk, Jerry!
-Kom igjen. Hvem vet? -Jeg tar kontakt!
Den handler om hvordan forholdet faller fra hverandre. Man kan ikke skrive livet.
At jeg sier at det er slutt mellom oss, er på ordentlig.
Jeg vil gjerne kysse deg. Jeg vil ha deg. Det burde jeg ha visst fra begynnelsen.
De innser: "Det er oss. Det har alltid vært oss."
Vet du hva jeg synes vi burde gjøre? Kle oss nakne og løpe ut i havet.
Kom, da! Kom, da!
Av med sokkene! Kom, da!
Tekst: Aleksander Kerr www.junefirst.tv