Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
UNA PRODUCCIÓ DE
AMB LA COL·LABORACIÓ DE
AMB LA PARTICIPACIÓ DE
AMB EL FINANÇAMENT DE
AMB LA COL·LABORACIÓ DE
Sebastián, soc l'Alberto, la llum, altre cop.
No, el diferencial està apujat, l'he abaixat i apujat, però res.
No, no, no tinc res endollat.
Bé, sí, la nevera sí, però no crec que consumeixi gaire.
Espera, a veure, que ha tornat la llum.
No, no, no he tocat res.
Doncs no ho sé,
però necessito que vinguis a arreglar-ho aviat.
No, aquest dilluns hi entra a viure el llogater,
haurà de ser el cap de setmana. Diumenge a les 9?
D'acord.
Perfecte, gràcies, Sebastián. Fins aviat.
-Hola. -Hola, Alberto, com va?
-Com va? -Som els primers?
Sí, agafeu un parell de cadires del menjador, sisplau,
que jo haig d'endreçar una miqueta això.
Ah.
Una miqueta o bastant, eh?
Diguem les coses pel seu nom, sense eufemismes.
Aquest pis no el lloga en la vida, esclar.
Mare de Déu... Senyor!
Si sa mare ho veiés, segur que s'alçaria de la tomba.
Ah, la senyora Carmen, que descansi en pau.
Aquest... aquest Alberto és un garrepa.
Jo tinc un amic que té una empresa de mudances
i li va fer un pressupost collonut,
però res, a aquest... li va semblar massa car.
El tema no és la mudança, Fernando,
és que l'Alberto
ha de fer una reforma general de la casa, cau a trossos.
-Hola, carinyo! -Senyora presidenta.
-Com va, Alberto? -Bé, hi ha en Fernando i en Ricardo.
Com estàs, paio?
-Com va tot, Lucas? -Bé.
L'esquaix, Fernando, el millor per aprimar-se, fes-me cas.
A mi l'exercici m'engreixa.
Com més exercici faig, més menjo.
L'única manera d'aprimar és tancar la boqueta.
Jo crec que és el culpable
de la brossa que apareix al portal cada diumenge.
La porta queda entreoberta
i hi ha brossa per tot arreu, vaja.
Però, Lola, sisplau, que en Tono ja no viu aquí.
Tu creus que ha de venir cada diumenge a tirar la brossa
-només per fotre't? -Sap que soc la presidenta.
Que me la té votada.
Que no, Lola, això són els clients de la discoteca
que es colen al portal.
Cosa que no passaria
si tots us asseguréssiu de tancar bé la porta.
Ha de fer clac .
Després cal moure una mica el pom fins que torni a fer clac .
Si no, queda entreoberta i pot entrar-hi tothom, qualsevol.
El que hem de fer és posar càmeres de seguretat.
No puc estar més d'acord amb tu, però...
L'Alberto no ho vol.
I vosaltres sabeu quant val
instal·lar un sistema de videovigilància?
Surt més barat contractar algú.
Per què no canviem el pany?
Canviar aquest pany val més que la porta.
-És del segle passat. -Doncs canviem la porta.
Canviar la porta val més que l'ascensor, Lola.
Doncs haurem de fer-hi alguna cosa
perquè això és una autèntica porqueria.
Jo col·locaria unes càmeres de seguretat de mentida,
d'aquestes que semblen de veritat però que són de plàstic,
i després hi posaria un cartellet que digués:
"L'informem que l'estan gravant".
Jo em puc encarregar de dissenyar els cartells, em surt de nassos.
-Quina ximpleria és aquesta, nano? -Què?
El pare d'un col·lega en té a la seva joieria.
Per 20 euros comprem dues càmeres d'aquestes.
La joieria del teu col·lega té càmeres de plàstic?
Qui serà l'espavilat
que pensi que una joieria té càmeres de mentida?
Llavors, per què gastar-nos els diners en això
si per 20 euros tenim el mateix servei?
I per 10 euros més, te les instal·len ells mateixos.
Això és com els radars,
només veient el cartellet frenes per si de cas.
Escolta, Lucas, on dius que està la joieria del teu amic?
A tu t'ho diré.
Ui!
Collons!
Has pagat el rebut, Alberto?
Ja, és que no sé què pot ser, ja he trucat perquè ho arreglin.
-Mira a veure el diferencial. -Que no, no és això.
Ha de ser la nevera, és l'únic que està endollat.
No, les neveres no et provoquen un tall elèctric.
Els d'ara no, però el de l'Alberto deu tenir... 50 anys.
Voleu que anem a casa meva?
-Bé. -Ai!
-Collons! -Ai!
Començarem la reunió abans no ens quedem sense pis.
Falta la Nuria.
Falta la Nuria,
però això ja ho havíem parlat a la reunió anterior.
Ho sento, és que avui tinc una miqueta de pressa.
I jo, però les coses s'han de fer
segons marquen els estatuts.
La truco.
Aquest no deixa el mòbil ni que el matin.
-Res. -Res?
No dona senyal.
Doncs en aquest cas i havent-hi un avís de trucada,
senyora presidenta,
pot anar fent la lectura de l'ordre del dia.
Bé,
com us vaig comunicar per correu electrònic el mes passat,
aquest és el pressupost que millor ens convé
per a les nostres necessitats i a més és el més econòmic.
Tot i això, us dono còpia impresa perquè consti en acta.
Bé, i ara procedim a la votació
per al canvi de l'ascensor segons pressupost.
Un altre cop, no!
Jo crec que seria millor continuar aquesta reunió a casa de la Lola.
Ara torna, Fernando, no siguis impacient.
-Ja va. -Veus?
Ja, però això serà sempre així, tota l'estona?
Ja hi vaig.
-Hola, Alberto. -Hola, Nuria.
Com va?
Ai! Perdó, perdó!
Perdó, és que hi havia una cua... terrible a la farmàcia, ho sento.
-Bé... a tots. -Bonica.
Arribes just a temps, Nuria.
-Sí? -Sí.
-Encara no heu votat? -No, no.
Dona-li un paper del pressupost.
No, no cal, me'n recordo del mail.
-D'acord. -Bé, ara sí.
Vots a favor de canviar l'ascensor.
Queda aprovada l'obra per al canvi de l'ascensor.
Un moment, un moment, sisplau, encara no hem acabat.
Què falta ara, Ricardo?
Això dic jo, què falta?
Caldrà procedir segons l'ordre del dia.
Però si la reunió era per a l'ascensor.
Sí, però és de rigor consultar als assistents
si volen afegir cap assumpte a l'ordre del dia.
O fem les coses bé o no les fem.
A veure.
Algú vol afegir cap assumpte a l'ordre del dia?
-No. -Que consti en acta.
-Ara sí. -Vinga.
Doncs moltes gràcies a tots per venir.
-Adeu a tots. -Adeu, adeu.
-Ai, quina alegria. -Ja tenim ascensor.
-Ja hem canviat l'ascensor. -Sí.
- Chao , fins després. -Fins aviat, Fernando.
Alberto, escolta, que el col·lega aquest
que estava interessat en llogar-te el pis
al final no se n'ha d'anar del seu.
Ah, no t'amoïnis, ja tinc llogater.
-Ah, sí? -Sí.
Vaja, doncs que bé, l'enhorabona.
-Escolta! -Què passa?
Que l'Alberto ha llogat el pis per fi.
No fotis!
-Doncs, quina alegria. -De debò?
Sí.
D'aquí una hora ve a signar el contracte
i dilluns hi entra a viure, així que haig de recollir-ho tot.
A qui li has llogat?
A un company nou que tinc a la feina que es diu Joaquín.
No deu ser per casualitat de la meva edat?
No.
-És una miqueta més jove. -L'amor no té edat.
Això és veritat, Lola, mai se sap.
I l'empresa en què treballes està contractant gent,
tal com està tot?
Sí, bé, ha entrat a treballar
a través d'un programa de reinserció social
i em va dir que estava buscant pis, el va venir a veure i li va agradar.
Fet.
Reinserció social.
Acaba de sortir de la presó?
Eh? No!
Bé, no que jo sàpiga.
No, és que han entrat a treballar
set persones que tenen problemes de salut mental
a través d'un programa de reinserció laboral
i la veritat que estan molt bé els programes, no els coneixia.
Què vols dir, problemes de salut mental?
Et refereixes que està boig?
Boig? No, no, no.
Si acabes de dir que té una malaltia mental.
Està en tractament per un problema de salut mental, sí,
però fa una vida completament normal,
ja us dic que treballa amb mi, i molt bé.
Quina mena de malaltia mental té?
Siguem clars, Alberto.
Doncs no ho sé, Ricardo, no l'hi he preguntat.
Què passa?
A veure, Alberto, és que aquest és un tema...
Que a mi em sembla fenomenal
tots aquests programes de reinserció social i tot això,
però una cosa és fer fotocòpies
i l'altra és conviure amb un paio que té problemes mentals.
A veure, Fernando,
no és a l'empresa per fer fotocòpies.
És informàtic. A més, ¿tu què et penses
que és una persona que té problemes de salut mental?
¿Algú que t'estarà esperant
amb un ganivet en sortir de l'ascensor o què?
A veure...
A veure, jo entenc que...
que si mai heu tingut
l'oportunitat de conèixer algú així,
tingueu una idea errònia, a mi em va passar el mateix,
però com us dic, jo tracto amb ell cada dia
i no només amb el Joaquín, sinó amb sis persones més
que han entrat a treballar
que tenen problemes de salut mental
i no hi ha absolutament cap problema amb ells.
Cap problema.
O sigui que resulta que seran els únics
que no tenen problemes a la feina.
Això no se sosté, Alberto, això no pot ser així.
No, a veure, el que dic és que són com qualsevol altre company.
O sigui, uns treballen molt, altres s'escapoleixen,
uns són simpàtics, altres són més tímids
i amb uns connecto i amb altres no.
I amb ell he connectat, la veritat.
-No t'enfadis, Alberto. -No, si no m'enfado.
L'únic que volem saber és si en Joaquín és perillós o no.
Doncs clar que no, en Joaquín és un paio normal.
Bé, molt normal, molt normal no és
quan et vol llogar el pis per aquest preu.
I sense reformar.
No, el pis està perfecte.
Per això portes mesos sense llogar-lo.
Pot ser que aquesta persona valori més l'espai
que no les collonades que hi ha ara.
Sí, o potser és que està boig.
A veure, en Joaquín té un problema de salut mental,
punt.
I possiblement es cuida més
que nosaltres quan ens posem malalts.
I ara us haig de demanar sisplau que marxeu.
Alberto, perdona'm, has d'entendre
que no ens sentim còmodes amb aquesta situació.
En aquest edifici hi viuen ancians, nens, jo mateixa,
tinc una filla adolescent, la María,
va tot el dia amunt i avall.
Tu imagina't que en Joaquín s'oblida de prendre's la medicació
i li agafa un brot, se la troba per l'escala i li fa alguna cosa.
Maite, estàs parlant d'una persona que conec
i en Joaquín no és agressiu.
De debò,
penseu que em ficaria a casa una persona problemàtica?
Tu per tal de llogar el pis, qualsevol cosa.
Què?
I si li agafa per posar a televisió a tot volum?
Se li crida l'atenció com a tothom.
O si crema les cortines, que aquesta gent fuma molt.
O invita els seus amics, que imagineu-vos com deuen ser.
Però, no us adoneu com en sou, de xenòfobs?
"Bojofòbs".
-Què? -Fòbia als bojos.
Que no li diguis boig!
Per què no votem?
-El què? -El què?
Que si ens sembla bé que lloguis el pis a algú així.
Sí, home, el que em faltava.
I per què no?
-Això ens afecta a tots. -A veure...
Que no és el nostre pis, no ho podem votar, això.
Molt graciosa, tu vius al segon,
-però jo el tinc davant. -I jo, a dalt.
És casa meva i la llogo a qui em dona la gana.
Sí, és casa teva, però tu no vius aquí, Alberto,
i és molt fàcil deixar-nos el problema
mentre tu vius en un altre lloc.
Estem parlant d'una cosa
que pot suposar un perill per a tots nosaltres.
Hem de votar.
-Nuria. -Molt bé.
Eh... A veure...
A veure, a veure, a veure si ens centrem, eh?
El pis, l'hi llogaré a en Joaquín us agradi o no.
Primer perquè és casa meva
i la llogo a qui vull,
segon perquè té dret a un habitatge com tots,
tercer perquè em sembla un paio encantador,
i quart perquè necessito els diners del lloguer.
Molt bé, Alberto, el pis és teu
i pots llogar-lo a qui et doni la gana,
però digue'm una cosa, des que el tens anunciat,
quantes persones s'hi han interessat?
Vint, set, tres? Zero, un zero com una casa.
I resulta que ara l'únic que s'interessa per aquest pis vell
és una persona que té problemes de salut mental.
No dic que sigui determinant,
però una miqueta sospitós sí que és.
Segon, esclar que té dret a un habitatge digne,
però nosaltres tenim dret a viure tranquils.
Que tingui dret a un habitatge digne
no vol dir que tingui dret a aquest pis en concret,
hi ha milers de cases que pot llogar.
Tercer, segur que és encantador, però aquest no és el tema,
i quart, molt bé, necessites els diners del lloguer,
perfecte, d'acord, sí,
però, i si et fan una oferta millor?
No ho sé, estava pensant jo que entre tots
el podem ajudar a buscar un llogater que li pagui més.
Si no volem bojos, haurem de trobar un cec
perquè aquest pis així no es lloga.
Ho sento, signo el contracte d'aquí menys d'una hora.
Tret que l'hi lloguem nosaltres.
Collons, per una mica més,
podríem pagar-li més del que li ofereix aquest Joaquín.
I quant més?
Sí, home.
A veure, que jo ja en tinc prou amb la meva hipoteca
com per haver de pagar el lloguer de l'Alberto.
Jo no podria.
Au, ni de conya, no compteu amb mi.
I si no canviem l'ascensor?
I si destinem els diners de l'ascensor
a llogar-li el pis a l'Alberto?
No ens costaria més que això.
Però llavors ens quedem sense ascensor.
Qui vulgui peix que es mulli el cul.
Què prefereixes, ascensor nou o viure tranquil·la?
Però si acabem de votar tots a favor de canviar l'ascensor.
Sí, però no teníem tota aquesta informació.
Senyora presidenta,
podem anul·lar la votació anterior i reformular la pregunta?
Doncs suposo que si tots hi estem...
És conforme als estatuts la revocació d'un acord
i l'adopció d'un altre sempre que es respectin les garanties
que els estatuts estableixen per aquell acord.
Molt bé, doncs votem
perquè en aquesta comunitat sempre s'ha votat tot el que és important
i això ho és.
Doncs això, l'ascensor cau a trossos.
Alberto, si s'han de pujar escales, es pugen,
però no estic disposat a conviure amb algú així, ho sento.
Jo tampoc, té milers de pisos on poder anar,
les coses com són.
Eh... Em semblen lamentables els prejudicis, que ho sapigueu,
però jo no soc la mare Teresa, així que vosaltres sabreu.
Si em pagueu més, almenys dos anys
i hi esteu d'acord,
us llogo el pis.
I quant més?
No, és que heu sigut vosaltres.
He donat una idea.
Jo no penso pagar res.
Heu sigut vosaltres, no ha sigut idea meva.
No ha sigut idea meva.
Perdó.
Eh...
No sé...
si les... coneixeu.
Eh...
Jo me'n...
Jo me'n prenc una cada matí.
I... el motiu pel qual... me les prenc...
és perquè...
fa... 11 anys...
Fa...
Fa 11 anys...
em...
em van diagnosticar... esquizofrènia paranoide,
però...
però que no passa res.
O sigui, tots... tots em coneixeu,
fa més de set anys que visc aquí, al segon B.
Ara davant teu, Lucas,
i mai hem tingut cap problema, oi?
De fet, ens tenim... molt de carinyo.
Molt.
Així que,
Fernando,
no crec que et passi res
perquè en Joaquín visqui davant teu.
I és veritat que a vegades sé que poso la música una mica forta,
però és que... bé, el flamenc és la meva passió,
però... aprofito i us demano perdó
si algun cop he pogut molestar a algú.
Ah! Maite, és veritat, soc... soc fumadora, sí.
Eh... Però jo per exemple sempre fumo al balcó
perquè no m'agrada que casa meva faci olor de fum
quan em venen a veure els amics.
Perquè sí que tinc amics normals, eh, Lola?
Que, per cert, el noi que et va ajudar amb l'aigüera
l'altre dia quan vas tenir el problema,
que va ser tan maco,
doncs és amic meu, Ramón.
Jo no sé si en Joaquín és el millor veí que podem tenir,
la veritat, no... no el conec, no puc opinar,
però vosaltres tampoc el coneixeu
i... esteu intentant evitar que vingui a viure aquí
simplement perquè té un problema de salut mental.
I com ha dit l'Alberto,
les persones que... que tenim una malaltia mental
és que intentem portar una vida normal, normal.
Com vosaltres.
Ho sento moltíssim, Nuria, és que... no sabia res, ho sento.
I des de quan dius que et passa això?
11 anys.
Quan vas arribar, ja estaves diagnosticada, entenc.
Esquizofrènia és sense hac, no?
Aquest continua begut de la festeta d'ahir.
I... com et vas adonar d'aquest problemet teu?
Eh...
Aquest... problemet...
es diu esquizofrènia paranoide.
Eh...
Però bé, va ser una època de molt estrès...
Bé, va ser un moment de molta... de molta angoixa
i... i un dia doncs vaig esclatar.
L'esquizofrènia és això de la doble personalitat,
que creus que ets una altra persona?
No, no, no, això és trastorn de personalitat dissociativa.
Ah.
I què senties? Tens símptomes?
Eh... Sí, o sigui...
Bé, és un... és un cúmul de... de coses.
A mi, per exemple,
doncs em... em tremolaven... em tremolaven les mans...
Eh...
M'angoixava així de sobte, sense raó.
Eh...
Després vaig començar a... a oblidar-me de coses
i em costava molt concentrar-me en...
I doncs dormia malament llavors estava cansada, em marejava...
I va ser així, de sobte?
Lola, Déu meu, deixa-la una miqueta tranquil·la, no?
Nuria, sento moltíssim que ho hagis hagut d'explicar.
Hi ha coses que els veïns tenim dret a saber.
Perdona?
Sí, per saber a què atenir-nos.
És així, és un dret.
-Per saber a què atenir-nos? -Sí.
Tractant amb la Nuria.
Hauràs de tractar-la com a qualsevol altra persona.
Com a qualsevol altra persona que tingui un problema, puntualitzem.
Què passa? Tu no tens problemes?
Jo estic d'acord amb en Ricardo.
Ara que sabem el que té,
si cap dia li agafa un brot, la podrem ajudar millor.
Com el dia a l'ascensor, que es va posar a cridar com una...
A veure, és que em vaig quedar tancada i tinc claustrofòbia.
Això potser és conseqüència d'això altre.
No, no hi té res a veure.
Ai! Que jo també soc claustrofòbica.
Abans has dit que tenies problemes d'angoixa.
Que sí, però que no és el mateix.
Gelosia, sentiment de missió especial a la vida,
mania persecutòria...
A veure, això... això és en casos extrems.
Ai, mare!
Durant una època deies
que et trucaven a l'intèrfon cada tarda.
És que em trucaven cada tarda a l'intèrfon.
Que sí, eren els xavals del col·legi,
-L'hi feien a tot el barri. -Sí, me'n recordo.
Fernando va trucar a la Policia per denunciar-ho.
Algú havia de parar els peus a aquests brètols.
Creuen que poden llegir la ment o moure objectes amb ella.
Al·lucinacions auditives, deliris...
Al·lucinacions auditives?
Que senten veus.
Tu sents veus, Nuria?
A veure, eh...
doncs... a vegades sí.
Què ha dit?
Que sent veus.
Collons!
No, és que, perdó,
si, si tu de sobte et trenques una cama
o tens una infecció, doncs vas al metge
i no et fa vergonya, oi?
Però quan el problema és mental, llavors ja sembla...
que has fet alguna cosa malament.
Restrenyiment, augment de pes, sudoració excessiva.
Ai, Déu meu, jo tinc tots els símptomes!
Que no, Lola, que això són els efectes secundaris.
Apa, ja està bé, no?
Un respecte per la Nuria.
Gràcies, Alberto.
A veure,
el resum és que no us heu de preocupar per res, d'acord?
Jo...
tinc... tinc els meus dies dolents, però com tothom.
Però ja està, amb la medicació i amb el tractament adequat,
s'aconsegueix portar una vida normal.
Ho veieu? Normal, com en Joaquín. I ara, sisplau,
em podeu deixar, que haig d'acabar de recollir tot això?
Bé, però abans hem de votar.
-Home, dic jo. -Mmm.
Què passa? No has sentit la Nuria o què?
Sí que l'he sentit, Alberto, fort i clar.
Sí, sí, és una esquizofrènica paranoide.
No.
No soc una esquizofrènica.
Pateixo una esquizofrènia paranoide que no és el mateix.
-Doncs això. -No, doncs això no!
La malaltia no em defineix com a persona.
Com vulguis.
En qualsevol cas, i segons expliques,
la malaltia està controlada, i me n'alegro molt,
però els dos sabem que hi ha malalties mentals
que en estats greus et fan la vida impossible.
Però què passa, ara ets psiquiatre, Ricardo, o què?
Vaig viure força amb la mare,
que patia una malaltia mental greu.
Sé de què parlo.
Doncs, Ricardo, més fàcil m'ho poses,
si la teva mare patia una malaltia mental,
podràs entendre en Joaquín i la Nuria.
Alberto,
sé perfectament de què parlo.
Perdona, Ricardo,
però tu, per què penses que en Joaquín
té una malaltia mental greu?
Alberto, en Joaquín pateix una malaltia mental greu?
Doncs no ho sé, Ricardo, no l'hi he preguntat.
I per què no?
Doncs per delicadesa, Fernando. Deixa-ho estar, no ho entendries.
D'acord, Alberto, però per exemple,
en Joaquín ha faltat algun cop a la feina?
Que jo sàpiga, no.
D'acord, o ha arribat tard o se n'ha anat abans
o ha tingut moments d'absència?
Treballa de 9 a 2, quan jo arribo ell ja hi és,
i que jo sàpiga mai se n'ha anat abans.
D'acord. Ho veieu?
O sigui, si el que us preocupa
és que en Joaquín tingui una malaltia mental greu,
doncs no és el cas, perquè si ho fos,
de debò, és que hi hauria dies que no es podria aixecar
per molta medicació que prengués.
Que no ho hagi vist l'Alberto no vol dir que no li hagi passat.
Hem de votar.
Com hem de votar una cosa així si no el coneixem?
Això pot ser la solució.
El què?
Bé, doncs conèixer en Joaquín.
Com?
Ve a signar el contracte a les 20, oi?
Doncs res, ens quedem aquí acompanyant-te i així el coneixem
i podem prendre la decisió.
Sisplau, no li podem fer això.
Però per què no?
Si és saludar-lo.
Bé, saludar-lo i coneixe'l una mica.
No em jugaré el lloguer que ja tinc pactat,
en Joaquín pateix una malaltia mental,
però no és imbècil
i si se n'adona, no voldrà llogar-me el pis
i segur que vosaltres em deixeu penjat,
així que no m'arrisco.
Que no té per què adonar-se'n.
Quan vingui,
fem com que estem acabant una junta de veïns,
aprofites per presentar-nos-el i una vegada que el veiem,
prenem la decisió.
Ah, molt bé!
I com em transmeteu la decisió? Fent senyes?
Vinga, home, per l'amor de Déu!
-Bé, no ho sé, podríem... -Jo em puc tocar els cabells.
Si és que sí, els cabells. I si és que no?
La cara?
La cara, la cara...
Alguna cosa més clara.
Els ous.
Què? Com?
A veure, a veure si ho he entès bé.
O sigui, voleu que ens quedem tots aquí
esperant en Joaquín, que us el presenti
i tot seguit, si us toqueu els cabells o l'entrecuix,
li dic que no l'hi llogo, és així?
Jo no em crec el que estic sentint, de debò.
És que de veritat que esteu fatal.
No podem prendre una decisió així, sense saber res d'en Joaquín.
-Sabem que és informàtic. -A veure.
Al·lucino que ho sigui.
No, no, perdó, és que sí que en sabem res.
Clar que en sabem res, que va aconseguir una feina
a través d'un programa d'integració sociolaboral, oi?
D'acord. Sabem que llogarà un pis no tutelat.
Això vol dir que és una persona perfectament funcional.
I a més és un bon noi.
Un bon noi a qui no t'ha importat
deixar tirat d'entrada.
Però això no hi té res a veure, això són motius personals.
Independentment del que jo faci,
us dic que en Joaquín és un bon noi.
Que sí, Alberto, que tu et casaries amb en Joaquín,
però els que hi conviurem som nosaltres,
i tenim dret a saber
quina mena de persones viuran en aquest edifici.
-És així. -Com que conviure, Ricardo?
Ho dius com si haguéssiu de viure en el mateix pis.
Que com a molt compartireu l'ascensor,
i pel que veig, no us importaria pujar caminant,
així que no hi ha cap problema.
Si és tan normal com dius,
hauria d'entendre la nostra preocupació.
Perdó, preocupació per què?
Per què, que us mati a tots lentament?
Ningú ho ha dit això, no tergiversem, sisplau.
És que no us adoneu
com és de discriminatori el que esteu proposant?
Si no voleu que en Joaquín visqui aquí,
el pis me'l llogueu vosaltres, no hi ha res més a parlar.
T'asseguro, Alberto,
que no hi ha res pitjor per a un propietari
que tenir un llogater
que no està a gust amb els veïns.
Això és una amenaça?
No és una amenaça.
És una realitat.
El pitjor que li pot passar a un propietari
és tenir un llogater que no li pagui el lloguer,
i d'en Joaquín en tinc totes les garanties.
-Alberto, relaxa't una mica. -Si estic molt relaxat, eh?
Dius que en Joaquín treballa amb tu?
-Sí, fa un mes i poc. -Molt bé.
Li van fer una entrevista abans d'entrar a treballar
-per conèixer-lo una mica millor? -Sí, suposo que sí.
Doncs això és el mateix, i amb més motiu.
No t'ho prenguis personal perquè no ho és.
Però que no em quedaré aquí amb vosaltres esperant en Joaquín
perquè després li feu mil preguntes.
L'Alberto té raó, no podem portar en Joaquín aquí
i interrogar-lo com si fos un delinqüent.
No.
Però, Alberto, ens has d'entendre.
No el coneixem.
Hauríem de saber alguna cosa més sobre ell
per prendre una decisió.
Jo ja us he dit tot el que en sé, d'ell.
Segur que ens en pots dir alguna cosa més.
No ho sé,
per exemple, té xicota?
-Què? Com? -Que si té xicota.
O xicot.
-Ja hi som. -Què passa? No pot tenir xicot?
Per mi pot tenir la parella que vulgui,
com si es casa amb un gos, no hi tinc cap problema.
No, en aquesta comunitat, els animals estan prohibits,
ho diuen els estatuts.
No té gos!
I quin problema hi ha si té parella o viu sol?
Home, no és el mateix.
Tenir parella implica una certa estabilitat.
-Certa maduresa. -Compromís.
Capacitat d'assumir responsabilitats.
Doncs jo no tinc parella.
Perquè no em dona la gana, no per falta de pretendents.
-Esclar. -Ningú ha dit res.
No has de donar explicacions.
Però tranquil·la, segur que trobes algú.
-I tu ets molt jove. -Lola, no vull parella!
Tot i que pensant-ho bé,
potser seria millor que no tingués parella.
Imagina't com pot estar del cap la pobra noia.
O noi.
Què pesadet estàs amb el tema, xaval.
Que tu també vols fer alguna revelació?
-Potser sí. -Bé, doncs res, som tot orelles.
És el teu moment.
Como t'agradaria que sortís de l'armari, eh, Fernandito?
Si em tornes a dir Fernandito, t'estampo la cadira al cap.
Voleu deixar de discutir, que sembleu dues criatures?
No és cap ximpleria el que ha dit en Fernando, eh?
Imagineu-vos que la parella està una miqueta...
Una miqueta què, Ricardo?
I insisteixo, quin seria el problema?
Doncs el perill es multiplicaria per dos.
Però tu ets ximple o ho fas veure, Fernando?
I si té fills, imagineu-vos-ho.
De veritat us ho dic, o sigui, com continueu dient barbaritats,
jo no responc dels meus actes.
Clar que si no té parella, també és sospitós.
Sospitós de què?
Home, a aquesta edat...
Però si no en sabem l'edat.
No l'ha dit?
Ah, m'havia semblat que sí.
Bé, i quina edat té?
No en tinc ni idea.
Fill meu, com la Maite, com en Lucas, no ho sé...
Eh...
L'edat de la Nuria més o menys.
45?
Com que 45? La mare que et va parir!
Encara t'enduràs una bufetada, Fernando!
Perdona, noia, no et volia ofendre, però és que et veig tan madura...
Que en tinc 35! 35! Què faig? T'ensenyo el DNI si vols.
-Te l'ensenyo? -35?
Aquesta no s'ha pres la pastilla, avui.
Encara ets molt jove per trobar algú.
Lola!
Que no vull parella, deixeu-me en pau!
D'acord, d'acord, deixem l'edat.
Com vesteix?
Per exemple.
Com... com...?
I això què importa?
En absolut.
Veient com vesteix una persona pot saber com pensa.
Si és religiosa, si té una parella, si l'enganya...
-Quin partit vota... -Ah, sí?
I jo, per exemple, quin partit voto?
Tu cap, que per fer-ho t'has d'aixecar del llit.
Ah, sí, és molt interessant la teva teoria, Ricardo.
Així formes els judicis sobre la gent?
Que no és un judici, Alberto, que és una primera impressió.
Així no hauríem de decidir a cegues.
Encorbatat! Com qualsevol treballador de l'empresa,
amb jaqueta i corbata.
D'acord. I està gras?
I això que hi té a veure?
Però a veure, això és increïble, també ets gordòfob?
El pes d'una persona diu molt de l'estil de vida.
-Aquí no hi estic d'acord. -Sí, té panxeta, com jo.
Hi ha cap problema?
De menjar o de beure cervesa, com tu?
-De beure cervesa no ho crec. -Per què?
No, perquè si es medica, probablement no pren alcohol.
Té tatuatges?
No ho sé, Fernando, així a primera vista no se n'hi veuen,
però si voleu investigar més
per si tingués una esvàstica a l'aixella,
ara quan vingui, li demanem que aixequi el braç.
Si el poguéssim veure, ajudaria molt la veritat.
Així en podríem tenir una primera impressió.
No deus tenir pas una fotografia d'en Joaquín?
Eh... No.
Mira al WhatsApp, la foto de perfil.
Collons! Això és increïble.
-No, no té foto de WhatsApp. -Ni tan sols la d'un gat?
El ninot aquest que et surt per defecte.
No em digueu que no és un noi estrany.
Com es diu?
Aquest encara és a la lluna.
Mitja hora parlant d'en Joaquín i ara pregunta com es diu.
Em refereixo als cognoms.
Llavors pregunta pels cognoms, no pel nom, cony.
El buscaré per Internet.
Home, la primera cosa sensata que sento des que et conec.
Que tu no em coneixes!
Ni em cal.
Joaquín García.
Joaquín... García.
Em surten més de 5.000 perfils amb aquest nom.
Quin és el segon cognom?
Jo què sé! No soc sa mare.
Mira-ho al... al contracte, allà hi deu sortir.
Al final, la Nuria, amb tot el que té,
serà la més sensata del grup i si no, temps al temps.
Trujillo.
Joaquín García Trujillo.
Trujillo.
Res. Em surten més de 800 perfils.
Així tardarem més de dues hores a saber qui és.
I si li truques?
Ah, quina bona idea, Maite, quina bona idea.
Que li truqui per què?
Per treure-li informació i sortir de dubtes.
Per preguntar-li tot el que ens preocupa.
Per telèfon és menys agressiu que si ve aquí.
Eh... D'acord, d'acord, està bé.
Està bé.
Suposem que li truco.
Què li pregunto?
Estaria bé saber quina mena de malaltia mental pateix,
per començar.
Però com vols que li pregunti això?
Alberto, doncs digue-li la veritat,
que ens has comentat com l'has conegut,
que ha sigut pel programa de reinserció laboral de l'empresa
i que estem destrossats.
Destrossats, Maite?
Preocupats, perdó.
Que no, que no l'hi preguntaré.
I què...? De debò, què importa la malaltia que tingui?
El que és important és... és que sigui un bon veí, no?
I què és ser un bon veí?
Bé, això tant se val.
D'acord,
no li preguntis quina malaltia té,
tens raó, pot ser violent,
però i si li preguntes quina medicació pren?
Així podem saber si la malaltia és molt greu o no.
Preguntar-li això i la malaltia és el mateix.
No, no és el mateix.
Són coses molt diferents.
Ah, hola, Joaquín, mira, una coseta abans que vinguis,
podries indicar-me quina és la medicació que prens?
-Vinga, home, sisplau! -Així no, Alberto, així no.
-Però si surt de manera natural... -Com de manera natural?
De manera natural, Alberto,
només necessitem saber quina medicació pren
per poder prendre una decisió, tampoc és tan difícil!
Condueix?
No, ho dic perquè a vegades la medicació fa venir son
i si és molt forta, el metge et pot prohibir conduir.
Sí, sí.
Sí, condueix, té cotxe.
No he dit res.
Ja ho tinc.
Per saber si pren o no pren alcohol.
Mira,
tu li truques i li dius: "Escolta, Joaquín, soc al súper,
pensava comprar alguna cosa
per celebrar la signatura del contracte".
"Tu què prefereixes, vi o cervesa?"
Si et diu que no pren alcohol,
llavors de manera innocent i improvisada li dius:
"Escolta, i per què no prens alcohol?"
Eh?
Ah, clar!
I llavors em dirà exactament
com es diuen les pastilles, oi?
Aquí entra la teva mà esquerra, collons, tampoc és tan difícil.
Fes-ho pels veïns.
I si de sobte li diu que sí que pren alcohol?
Això seria bo o dolent?
Doncs llavors és que o pren molt poca medicació
o que la medicació que pren és compatible amb l'alcohol,
i la malaltia seria lleu.
O potser no, potser no fa cas al psiquiatre
i no es pren la medicació
o la barreja amb alcohol, que està prohibit.
Hi ha gent que ja tot li és igual, sé de què parlo.
Ara ja no sé si és pitjor que begui o que no begui.
Doncs, mira, ja n'hi ha prou, s'ha acabat.
Li truco, però després de la trucada,
s'ha acabat el debat, d'acord?
De debò?
Collons!
Què fas?
Em queda un 3% de bateria, necessito carregar-lo.
Un 3%?
No, res, si no m'he emportat el carregador.
Espera't, et dono el meu, que el tinc a la bossa.
Collons!
Té.
No, no, aquest no em serveix.
Ai, Déu meu!
És un iPhone, oi?
Sí, 2% se m'apagarà.
Vaig a casa a buscar el meu.
Lucas, corre, corre, corre!
Adeu a parlar amb en Joaquín.
Dona'm el número, li truquem des del meu.
Ni borratxo te'l dono.
I per què collons vull el telèfon d'un esquizofrènic?
-Després l'esborro. -Que no, ni de conya.
Bé, dona-li a la Nuria, dona-li a ella i que li truqui.
Bé, sí, de la Nuria sí que em fio.
-Sisplau. -Mmm...
-Nuria, sisplau. -Ho sento.
-No, no, perquè... -És una trucada.
-Una trucadeta. -Què et costa fer una trucada?
Que no, que m'he deixat el telèfon a casa.
Tu no tens telèfon?
-No, no, no. -Jo en tinc un.
No us en donaré el telèfon.
En Lucas hauria de ser aquí ja.
-Vinga, home! -Cony, ja era hora.
El nen...
Sí, aquest sí que serveix.
De pressa, de pressa.
-No carrega. -No?
La mare que et va parir, n'has portat un que no funciona.
-El carregador funciona com cal. -Potser l'endoll no funciona.
Allà!
Allà.
Collons, però quina merda de casa que tens!
Cony, els llums.
Al final em farà pena que en Joaquín vingui a viure aquí.
D'acord.
Que ningú toqui els llums,
darrere el piano hi ha un endoll lliure.
Vinga. Allà!
-Sí, allà darrere. -Empeny!
-Vinga, tira. -Empeny, més.
-Empeny! -Com pesa.
-Empeny! -M'agafarà un infart.
-Ah! -D'acord!
-D'acord, és aquí. -Aquí!
Afanya't, sisplau.
Sí, aquest sí que funciona.
Em voleu deixar respirar?
Eh?
Gràcies.
Xst, xst! Posa l'altaveu.
-Com que l'altaveu? -Clar.
L'hem de sentir.
Per què ho fem això, si no?
-Ui, quina emoció! -Ui, sí, aquesta nit no dormo.
Com cada nit.
Si ens deixessis dormir a la resta...
Calleu!
Espera, què li havia de preguntar?
-Que si bevia cervesa o vi. -No, ja, això sí.
Em refereixo quan em contesti. Com pregunto sobre les pastilles?
-Improvisa, ja se t'acudirà com. -No ho puc improvisar, això.
-Em faig passar per tu. -No, no.
-Que sí! -No, ni de broma!
Al final me'l fareu malbé.
D'acord, improviso, però fora d'aquí!
-Collons! -Però no servirà de res.
Hola, soc en Joaquín.
En aquests moments, no et puc atendre,
deixa un missatge.
Piii!
Mala sort, què hi farem.
Ha dit "pi".
No, no ha dit "pi".
Ha dit "piii".
Vigila.
Aquest paio té una malaltia mental molt greu.
Però que no, Fernando,
que en Joaquín és així, té un humor molt particular.
Alberto, aquí no hi ha ningú al volant.
Que no, Ricardo, que en Joaquín és un paio molt simpàtic,
li encanta fer bromes.
Tu ens has vist riure?
I tu, Fernando, has rigut algun cop a la vida?
A mi m'ha fet gràcia.
A mi també.
Però vosaltres l'heu sentit? Us sembla normal?
Ja comencem amb el que és normal i el que no és normal.
A mi em sembla original.
Alberto, això és seriós, eh?
Quina persona amb dos dits de front grava un pi al contestador?
-Digue'm. -No ha dit "pi".
Ha dit "piii!".
Que sí, que sí, que potser és una mica estrany,
però d'aquí a pensar que té una malaltia mental greu
simplement perquè ha dit "pi", a mi em sembla que sou vosaltres
els que us ho heu de fer mirar.
Alberto, insisteixo, no ha dit "pi", ha dit "piii!"
i això ho canvia tot, perdona.
Aquesta persona no està bé.
Ho sento, però hem de votar.
I apa, torna-hi!
De debò rebutjareu en Joaquín
simplement perquè ha dit "piii"?
No és només el pi , Alberto, és la veu.
Què li passa a la veu?
No has sentit com ha dit "hola, soc en Joaquín",
com ha dit "deixa un missatge"?
Es nota que és la veu d'un home que està turmentat.
Podem votar i acabar amb això d'una vegada, sisplau?
És que no m'ho puc creure, de debò.
Llavors com formulem la proposta?
Si acceptem un boig com a veí o no.
Ai, Lucas, no siguis bèstia, fes el favor!
No, no, no! No, no! Perdó, molt ben dit, Lucas, és que...
És que això és exactament el que voleu fer
i això no es pot votar! És que no ho veieu?
Home, a mi molt legal no em sembla, la veritat.
-Gràcies! -I per què no?
Doncs perquè no és gens democràtic.
Més democràtic que votar...
Votar és l'essència de la democràcia.
És que no estem votant això,
estem votant si li lloguem el pis a l'Alberto.
Estàvem votant si canviàvem l'ascensor, no?
Si canviem l'ascensor o acceptem que vingui en Joaquín.
No, si canviem l'ascensor, jo li llogo el pis a en Joaquín.
Sí, això, això, que m'he liat.
Estem votant
si destinem els diners que tenim a canviar l'ascensor
o els destinem a llogar el pis de l'Alberto.
Bé, ho apunto i així votem com Déu mana.
Així seguim les normes, perquè si no...
Per seguir-les les hem de conèixer.
Mira, Ricardo, si haguéssim canviat l'ascensor
quan tu durant 10 anys vas ser el president de la comunitat,
ara no estaríem discutint.
És que l'ascensor ha començat a fallar
des que tu has sigut l'escollida, com tota la resta.
Tinguem la festa en pau.
Bé, a veure, opció u,
canviem l'ascensor
i no li lloguem el pis a l'Alberto.
I opció dos, no canviem l'ascensor
i li lloguem el pis a l'Alberto.
-Jo voto que no. -I jo.
Que no què?
Que no volen que vingui en Joaquín!
Que no!
Que no canviem l'ascensor i li lloguem el pis a l'Alberto.
Això és increïble, de debò!
Per cert, per què collons volem el pis?
I ara això que importa?
Home, si li lloguem el pis,
estaria bé saber quin ús en farem.
Com a mínim.
Tant se val, ja li buscarem la utilitat.
El que és important ara és treure'ns el problema de sobre.
En Joaquín no és un problema, és una persona!
Sí i, a més, està a punt d'arribar, per Déu.
Bé, a veure, aixequem la mà
els que no vulguin canviar l'ascensor
i llogar-li el pis a l'Alberto, perquè així...
Que ho tenim, no et compliquis, Lola, esclar.
A mi m'agradaria fer la votació en secret.
Com que en secret?
Hi té tot el dret.
I jo tinc el dret de saber què opina.
El vot d'un no hauria de condicionar la resta.
Potser la Lola aixeca la mà
perquè en Fernando l'ha aixecat abans
i això li influeix en la decisió.
Si és secret, ningú condiciona ningú.
Que jo no votaré el mateix que en Fernando.
Aixequem la mà tots alhora.
De tota la vida, a la de tres.
A la de tres què?
A la de tres aixequem la mà.
O no.
Com que no?
Doncs que si votes que no, no aixeques la mà.
-És veritat. -Bé, fem un assaig.
-Vinga. -Vinga.
Un,
-dos... -Un segon, un segon.
A la de tres i ja, o a la de tres aixequem la mà?
-Que no m'ha quedat clar. -A la de tres!
Vinga.
Un, dos...
Espera, espera.
És que estic pensant que si fem un assaig,
ja sabrem el que votarem i ens seguirem condicionant.
-Això no té sentit. -Bé, ja n'hi ha prou!
Aquest mocós no es pren res seriosament,
no es pot comptar amb ell.
El seu vot és nul i s'ha acabat, la resta votem.
Fernando, en Lucas és major d'edat i pot votar.
Això? Això mai serà major d'edat.
Tinc 21 anys!
Per això, com ha de saber un mocós de 21 anys
el que necessita aquesta comunitat?
Doncs potser no, però soc igual de propietari que tu,
així que millor calla, bocamoll.
Tu ets propietari
perquè el teu papa t'ha comprat el piset.
Eh... ens estem desviant del tema.
Jo a la teva edat ja estava treballant al taxi
i als 25 em vaig comprar la llicència.
Jo, a la meva edat, ja he decidit que mai conduiré un taxi
i als 25, em plantejo retirar-me.
Retirar-te tu? De què?
De vendre maria?
Què passa?
Que en vols una mica?
Aquesta setmana tinc una oferta que et vindrà de puta mare.
T'agradi o no, el vot d'en Lucas val tant com el teu o el meu.
Que no, collons!
Que el meu voto no val el mateix que el d'un mocós irresponsable!
Si això és democràcia, la vostra, doncs no compteu amb mi.
Ah, o sigui, pel que et convé, visca la democràcia,
però quan una cosa no t'agrada, que li donin pel sac.
És el que té ser un fatxa.
-Lucas! -Què?
Pot ser que jo sigui un fatxa,
però mira qui parla, aquí,
el nen de papà
que no té ni puta idea de què val la vida,
que l'hi han donat tot ben mastegat
i ara es creu que pot venir aquí
-a tocar els collons al personal. -M'estàs posant nerviós, vell.
A tu no t'han donat una bona bufetada a temps.
Que me la vols donar ara?
Vinga, calmem-nos, eh?
Per què no votem si el fatxa de merda continua a la comunitat?
Para de dir-li fatxa!
Tranquil·la, si a mi no m'importa que aquest mocós em digui fatxa.
De debò, Fernando?
Doncs clar, perquè si per a aquest fumeta
ser fatxa és sinònim de sacrifici, disciplina,
respecte a les tradicions i amor a la pàtria,
llavors sí, soc el ser més fatxa del planeta, i molt orgullós!
T'oblides d'homòfob, vell, conservador, racista, masclista.
No me'n puc oblidar, si estic rodejat d'homosexuals,
pacifistes, vegans que estan tot el dia donant la tabarra.
D'acord, Fernando, ja n'hi ha prou.
No ens podem parlar així en una reunió de la comunitat.
Com et fot que no sigui un amargat com tu.
A mi el que em fot és que després de 40 anys matant-me a treballar,
16 hores al dia sense pràcticament vacances,
vingui aquí un nen "pijo" que es toca els ous a dues mans
i em prengui el pis que jo tenia emparaulat pel meu fill.
I tot perquè el folrat del teu pare no li va importar pagar molt més
per desfer-se de tu!
Què collons sabràs tu del meu pare, torracollons?
T'estàs passant, deixa el xaval.
Té 21 anys, va.
A veure, que em puc defensar jo solet.
Ens tranquil·litzem tots una miqueta, eh?
Si jo estic molt tranquil, Alberto,
només argumento per què el vot d'una persona adulta i responsable
no pot valer el mateix que el d'un xaval
que es passa el dia tocant-se els ous i fumant marihuana.
Però no veieu que s'està rient de nosaltres a la cara?
Ai, si haguessis tingut un pare com Déu mana...
Jo no estic fumant marihuana tot el dia!
Estudio una carrera universitària!
Ets tu qui està amb odi tot el dia!
Vols parlar del meu pare?
I el teu fill? Què?
Per què no parlem d'aquest fill teu que no et vol ni veure?
Què collons dius? Tu què sabràs!
Ho sé jo i ho sap tota la comunitat!
L'únic trajecte que fas amb el taxi
és de puticlub en puticlub
i deixes la teva dona a casa com una pobra banyuda
pensant que no ho sap ningú, quan ho sabem tots!
Vosaltres no sabeu una merda!
Vinga, Fernando, per això no et vol ni veure,
perquè no aguanta mirar a la cara el puter del seu pare.
Lucas...
Si tornes a mencionar el meu fill, et rebento el cap!
Fernando, sisplau.
No es pot parlar del teu fill, però del meu pare sí, oi?
Bé,
per què no parlem d'aquests nets a qui no et deixen apropar?
-La mare que et va parir! -Eh, eh, eh!
Surt, deixa'm!
Et rebentaré! Estàs boig o què?
-Mocós! -Eh?
-Què et passa? -No t'entenc!
Ets un home fet!
Que en Lucas perdi els nervis, sí, és un nano, però tu...
Hi ha línies vermelles que no es poden creuar!
-D'acord, prou, tranquil·litza't. -I tu sí que pots, oi?
Quina culpa en té ell de tenir un pare així?
No en sabeu una merda, del meu pare!
Ja prou, Lucas, ja n'hi ha prou!
Que no pots parlar així, home!
I tu, Fernando, sisplau, no pots ser així,
que només té 21 anys!
Com se t'acut fer servir la violència?
On vas, mare meva, insultant-lo i amb violència?
A cap lloc! Perds les formes!
No pots dir que és un drogoaddicte i fumeta!
No t'has parat a pensar
que això simplement és una crida d'atenció cap al seu pare?
-I vinga amb el meu pare! -És típic en una relació trencada:
els fills no et repten,
et reclamen afecte, i els hi has de donar,
si no, els perds, tot i que et treguin de polleguera.
Millor que deixem aquest tema, d'acord?
Que el teu pare no et vulgui a la seva vida és terrible.
No tothom sap ser pare.
Clar que sí, Maite, però em sembla que tu no ets la més indicada
per donar consells sobre el tema.
Ah, no? I per què no? Tinc una filla adolescent.
-Alguna cosa sé. -Clar.
Com que la relació que tens amb la teva filla és collonuda...
Millor que tu i el teu fill, i en Lucas i el seu pare.
Sí, clar, els crits que foteu són tot suport i comprensió.
-No et fot! -Discutim, sí,
però el normal quan tens una filla adolescent.
Jo també li cridaria amb les pintes que porta.
Perdona, qui t'ha preguntat?
Jo estic de part teva, però les faldilles que porta...
De què parles? La meva filla porta la faldilla com cal per aquí.
Serà a casa teva, filla meva.
Tu no veus les fotos que puja a l'Instagram?
El normal en una noia de la seva edat.
Maite, sisplau.
Sé perfectament el que puja al seu compte, eh?
És que potser té dos comptes.
I per què n'ha de tenir dos?
Tu què creus?
Em voleu dir, sisplau, què voleu fer amb el pis?
Sí, sisplau, votem d'una vegada, votem.
Doncs potser, Maite,
la relació que tens amb ella no és tan ideal com tu et penses.
Mira, Fernando, el que tinc clar
és que no la martiritzaré pels seus errors.
ens asseurem i en parlarem,
respecto molt la seva llibertat, que ja és grandeta.
Pensaries diferent si veiessis els vídeos que penja.
Quins vídeos?
Doncs els del segon compte.
Que no t'enganyin,
el que fa la teva filla és superartístic i modern.
Té una sensibilitat increïble i un talent brutal.
El que fa és molt especial.
Vaja!
Moltes gràcies, Lucas, ha sigut molt maco.
Ho has sentit, Fernando?
La joventut té molt per ensenyar-nos.
Hauries d'aprendre una mica més d'en Lucas
en lloc de criticar-lo tant.
Clar, clar, Maite,
segur que en Lucas té moltes coses per ensenyar-li a la teva filla.
Què insinues, Fernando?
Lola.
Eh...
Doncs, que són joves, que es veuen, que surten...
Qui surt amb qui?
Estàs sortint amb la meva filla?
Sortint?
No.
Segur?
Eh...
A veure, ens hem fet un parell de petons, ja està.
T'has petonejat amb ella, marrec de merda,
que ets major d'edat i ella només en té 17?
Però ara en fa 18.
Però que en té 17 i és menor d'edat, que et denunciaré!
-Maite, tranquil·la. -Tranquil·la i una merda!
Si tornes a tocar la meva filla, truco a la Policia, pedòfil!
Sisplau, tranquil·litza't, que sembles l'esquizofrènica.
-Si s'estimen, no passa res. -Però què dius?
Que jo no l'estimo.
No dius que respectes la llibertat i que ja és grandeta?
Ja està, pot estar amb qui vulgui.
Jo no estic amb ella!
Tu no t'has avergonyir de res,
-ets un noi maquíssim. -Què diu la boja aquesta? Calla!
-Perdó? -Maite, no et passis.
Mira, jo dec ser boja, sí, però tu ets una falsa de merda!
-Falsa ta mare, cony, ja! -Maite, sisplau!
Però si està defensant el violador aquest!
No l'he tocat, no em fotis, només han sigut uns petons!
Quins petons ni hòsties?
Petons, Maite, petons d'amor i passió, i amb llengua i tot!
Però tu ets ximple o és que t'està agafant un brot?
Maite, ja! Eh?
Vigila com li parles al teu futur gendre,
que potser et fa àvia ben aviat!
Pren-te les putes pastilles, pirada de merda,
i tu, si et tornes a apropar a la meva filla, t'arrenco la tita!
T'ha quedat clar?
-Digue'm que t'ha quedat clar! -Com si no existís.
Però tu qui et creus, Maite, per prohibir la relació?
Soc sa mare i faig el que em dona la gana, que quedi clar!
-D'acord ja, no? -Maite té tot el dret
d'apartar la seva filla d'aquest fumeta.
Ah...
Li has donat porros?
-Em cago...! -Eh, eh, eh!
Sisplau, ja!
Sisplau!
-Escolta, sisplau, ja prou! -Malparit!
-Maite, prou ja! -Per Déu!
Que li ha donat porros!
Però què us passa?
Us esteu tornant tots bojos o què?
Sisplau, Alberto, parla amb propietat, bojos no,
malalts mentals.
-Ja està l'imbècil de la classe! -Vigila l'estrès, Nuria.
Es diu que pateix una malaltia.
Para de faltar al respecte!
Què et creus, superior a la resta o què?
-No t'entenc. -M'estàs entenent!
No es diu que pateix una malaltia mental?
És que on no hi ha cervell, no es pot demanar més!
-Para de fer-te la ximple. -No he posat cap to!
-No? -Bé, Nuria.
-Mira, a mi deixeu-me! -La que s'està passant és la Lola,
que sembla que no té vida, sempre tirant merda!
És el que tu li estàs prenent a la teva filla, la vida!
Saps com et diuen? La invisible!
Et diuen la invisible perquè no tens vida,
per això t'estàs tot el dia
ficant el nas a casa de tota la resta!
-Ja n'hi ha prou! -Una dona invisible!
Això és el que ets, invisible!
Doncs sí, Maite,
soc invisible.
Ho has dit perfectament
i soc invisible no només per vosaltres,
que només us interesseu per mi
quan necessiteu alguna cosa de la comunitat,
soc invisible
perquè no li importo a ningú.
El meu marit va morir,
els fills se'n van anar, normal,
és la vida.
No els culpo.
Sí, ho has dit bé.
No tinc vida.
Estic sola.
I estar sola a la meva edat, Maite, creu-me,
no és fàcil.
No rebre una trucada, un missatge, un: "com va, Lola?"
I per no llançar-me per la finestra cada matí
m'interesso per la vida dels altres.
però no escupis enlaire, estimada.
Potser, d'aquí uns anys,
et passa a tu el mateix.
-Joaquín, com vas? -L'altaveu!
-Sí, t'he trucat fa una estona. -Vi o cervesa?
Quina medicació pren?
-Pregunta-l'hi. -Per preguntar-te...
Si té xicota!
Perdona, per preguntar-te...
que... que si vindràs amb cotxe, per baixar i obrir-te el garatge.
Ah, que vens caminant, molt bé.
Escolta, quant trigaràs?
Cinc minuts.
Molt bé.
Sí, sí, aquí t'espero.
Fins ara.
S'ha acabat l'espectacle.
Tothom a casa seva.
Per què no has posat l'altaveu?
Per què no li has preguntat el que hem parlat?
Que us en aneu a casa vostra, collons!
Encara no hem pres cap decisió, Alberto.
Les coses es fan bé fins al final o no es fan.
Molt bé,
posarem fi a això d'una punyetera vegada.
No voleu que vingui en Joaquín, oi? Perfecte.
El pis us el llogo a vosaltres,
però per 500 euros més que a en Joaquín.
No voleu en Joaquín, oi?
Molt bé, em pagueu 1.800 euros al mes durant dos anys i llestos.
I per què ens cobres 500 euros més?
És la llei de l'oferta i la demanda, Fernando.
No voleu en Joaquín? Molt bé, perfecte.
Doncs em pagueu més.
La llei de l'oferta i la demanda?
No et fa vergonya? 500 euros?
I afanyeu-vos, que ja m'heu fet perdre molt de temps.
-I ho has dit així obertament. -Com pagarem això de més?
-No et fa vergonya? -No hi estic d'acord.
Per què he de pagar
per un pis de merda que no em fa falta?
Que hagis dit 500 euros més...
-Molt bé! -Increïble.
Està bé!
1.800 euros al mes durant dos anys.
Que no, home, que no, això és un robatori a mà armada!
No es pot pagar això, no.
Clar que podem.
Bé, podràs tu, jo no.
Per què creus que ha dit 1.800 euros?
Perquè no ens el vol llogar.
Clar que vol, si no volgués, hauria posat un preu més alt.
Et sembla poc 1.800 euros?
L'Alberto, com a bon comptable que és,
ha fet perfectament les seves sumes perquè poguéssim pagar.
Oh, casualitat,
que el pressupost pel nou ascensor
puja a 43.200 euros
que dividit entre 24 mesos, o sigui, els dos anys,
ens surt a 1.800 euros al mes, just el preu que ens demana.
Clar que vol llogar-nos el pis, oi?
És un abús.
Si és el que has proposat tu.
I si no canviem l'ascensor
i destinem els diners a llogar-li el pis?
Però no destinar tots els diners
per aquest pis que cau a trossos.
Ja en sabeu les condicions, vosaltres decidiu.
Us queden tres minuts.
Ets un lladre sense ànima.
Qui? Jo?
No.
Vosaltres sou els lladres.
Vosaltres sou els que li voleu prendre el pis a en Joaquín
pels vostres prejudicis de merda.
Nosaltres, els lladres?
Mira, estimat, em va costar molt comprar el pis
i si ho vaig fer en aquest bloc, entre moltes altres coses,
va ser la seguretat que em dona el veïnat per la meva filla.
L'únic que estem fent és vetllar per la nostra seguretat.
Perfecte, Maite, vols seguretat?
Doncs ja ho saps, paga el que demano
i queda't amb la teva merda de seguretat.
Tot té un preu, oi?
Aquí teniu l'Alberto.
L'heroi de les causes perdudes.
El noble i just cavaller
disposat a defensar els més dèbils,
això sí, quan els diners es fiquen pel mig,
ja no hi ha dèbils ni causes que defensar.
Diners, diners, diners.
És l'únic que t'importa, els diners!
Sí, Ricardo,
necessito els punyeters diners perquè no arribo a final de mes!
És que és tan difícil d'entendre?
Jo no vull llogar-li el pis a en Joaquín pel meu noble cor,
o a vosaltres per donar-me un capritx,
sinó perquè els necessito!
Guanyo massa poc!
Abans entraven dos sous, a casa,
però ara només n'entra un.
Sí.
La meva dona m'ha deixat per un altre.
I a sobre el jutge ha decidit
que li haig de pagar una manutenció impossible
perquè pugui viure com una reina
en un pis on viurà amb ell i els meus fills.
I no puc més, estic... aclaparat i...
i per això he hagut de llogar
un pis de merda de 30 metres quadrats
als afores de Madrid perquè no hi tinc més remei!
No em vull quedar aquí més estona discutint pel lloguer del pis.
Però necessito els diners.
Llogar aquest pis és l'única opció que tinc per tirar endavant.
I per què no et quedes a viure aquí?
Volíeu conèixer en Joaquín, oi?
Molt bé, doncs el veieu un segon i us en aneu, sí?
Joaquín, sí, t'obro.
Ja?
No?
Ja?
Encara no?
Ara?
No? Ah, espera, crec que has de moure una mica el pom.
Sí, fins que faci clac .
Ha fet clac ?
Sí, d'acord, perfecte.
De debò?
Naturalitat, sisplau.
Vinga!
Escolteu-me bé,
coneixereu en Joaquín, el veieu cinc minutets,
li pregunteu el que vulgueu amb respecte
i us en aneu a prendre una decisió, tant me fa on,
a casa de la Lola, d'en Fernando, al portal o bar, tant me fa,
però m'envieu un missatge al mòbil amb la decisió presa.
Queda clar? Voteu amb les mans, amb els peus, en secret,
tant me fa.
Si em voleu llogar el pis amb les condicions que he dit,
tu, Lola, com a presidenta, m'envies un missatge
-amb la decisió presa. -Molt bé.
-Queda clar? -Sí.
Vinga, asseieu-vos, com si fóssim normals.
-Joaquín. -Hola, Alberto.
-Com va? -Aquí.
Ei, et va bé ara?
Sí, res, estàvem acabant una reunió de la comunitat.
-Vine. -Si vols, m'espero a baix.
No, no et preocupis, així et presento els veïns.
-Vine, passa. -Alberto...
Veïns, mireu, ell és en Joaquín.
-Hola, Joaquín. -Hola. Com estàs? Com va?
Hola. Com va? Com esteu?
Però passa, passa, Joaquín, no et quedis aquí.
No, si només he vingut a parlar un moment amb l'Alberto.
-No vull molestar. -No és cap molèstia.
Seu, sisplau, posa't còmode.
Estàvem acabant un petit debat, vaja, res a amagar,
només ens falta votar.
Seu, sisplau, seu.
Eh... Sí.
Bé, mai he tingut
l'oportunitat d'estar en una reunió de comunitat.
I què votaven, si es pot saber?
Eh...
Estàvem tractant un tema de l'ascensor.
Ah.
Bé, de l'ascensor i algunes coses més.
Sí, tot són coses molt avorrides que no valen la pena...
Oi?
Potser en Joaquín ens pot ajudar, no?
Eh... No, Lola, no avorrirem en Joaquín amb la reunió.
No és cap molèstia, de debò.
Ja que hi som, si us puc ajudar en res...
Estàvem decidint si canviàvem l'ascensor
-o si... -O si no el canviàvem.
Perquè te'n deus haver adonat,
Joaquín, que l'ascensor és molt vell
i que és d'absoluta necessitat tenir-ne un de nou.
La veritat és que he pujat per les escales, no l'he vist.
Per què no has pujat per l'ascensor?
Bé, perquè vaig cada dia al gimnàs
a pujar un esglaó 500 vegades,
no em posaré gandul per pujar fins aquí 136 esglaons.
Els has comptat?
Ets dels que va comptant els esglaons?
Bé, sí, és senzill, quart pis, dos trams d'escala per pis,
17 esglaons per tram, 136.
Clar.
Però bé, crec jo que la decisió de canviar-lo o no
dependrà del que costi el nou ascensor, no?
Eh...
Imagina que els diners no fossin un problema.
Ah! Que teniu els diners?
Llavors endavant, quin és el problema?
Ho veieu?
En Joaquín és partidari de canviar l'ascensor.
Clar, si teniu els diners, per què no fer-ho?
Clar.
Per cert, Alberto, he portat uns dolços per berenar.
Ah.
Però, és que no sabia que n'érem tants.
Si portes uns platets per repartir...
Sí, sí, sí, clar.
Alberto, no li ofereixes res per beure a en Joaquín?
No, jo estic bé, de debò.
Alguna cosa per acompanyar els dolços.
Un vi potser?
No, no, jo no vull molestar, només he vingut a parlar amb ell.
No vull ser una molèstia.
El vi amb el dolç se'm posa malament.
-Una cervesa potser? -No, pitjor, pitjor.
Si em prenc una cervesa, em quedo adormit.
El vi i la cervesa no em van gens bé.
-No prens alcohol, Joaquín? -Sí, sí, sí.
Em pren un licor d'orujo cada dia després de dinar.
Escolta, Joaquín,
perdona la pregunta, però...
Tu tens fills?
No, en realitat, no... no tinc fills, però és que tampoc...
Què passa?
No ho heu sentit? M'ha semblat sentir alguna cosa.
-Com... una veu? -Ricardo, sisplau.
No, l'intèrfon, no l'heu sentit?
No, no, jo no he sentit res. Vosaltres heu sentit alguna cosa?
-No. -No.
I tu, Nuria?
Collons, com està el pati.
Deu haver sigut una altra cosa, ja tornarà a trucar.
Els deia que això, que no tinc família,
no tinc fills.
Ei, Joaquín, i perdona, una casa tan gran per tu sol,
entenc que vindràs a viure amb la parella.
Ja m'agradaria però no, no tinc parella.
Per ara, n'estic buscant.
Us coneixeu?
Qui?
Tu i la Nuria.
-No. -No.
-No ens coneixem. -No.
Potser heu coincidit en un concert de flamenc
i no us en recordeu.
No, no, no, no.
No, no.
Apropa't una mica, Nuria, que et vegi.
Lola, que no ens coneixem de res.
No, no, si l'hagués vist, segur que em recordaria.
Jo em quedo molt amb les cares.
-A més, a mi no m'agrada el flamenc. -Ah, no?
-I quina música t'agrada? -El rock.
-El rock? -Sí.
I a quin volum?
Bé, aquí tens els platets.
Alberto, no hi havia un ganivet més gran?
Eh... Bé, és l'únic que tenia net.
-Deixa'm, no et molestis. -No, si no m'importa.
-No, deixa'm. -D'acord.
Eh...
En voleu tots, oi?
-I tu també. -Sí.
Què ha passat?
-Però què us passa? -Deixa el ganivet ara mateix.
Però tranquils, tranquils, que és per tallar el pastís.
No pensareu que us volia atacar!
Que és una broma.
Mai se sap.
Hi ha molt insensat per aquí fora.
Si que té raó, sí.
Hi ha molt insensat per aquí fora.
Que els has explicat res de mi, Alberto?
Eh... Sí, clar, els hi he dit que som companys de feina.
Ja, però...
Els hi has explicat...? Tu ja m'entens.
Eh... Mira, Joaquín,
els hi he dit que havia llogat el pis,
m'han preguntat per tu i...
Els hi he dit...
Ens ha dit que pateixes un problema de salut mental.
-Nuria. -No, ni Nuria ni Nurio!
Molt bé, Alberto, no passa res, no tinc res a amagar.
En Joaquín té dret a saber el que està passant aquí,
-que això ja sembla un circ! -Que tinc dret a saber el què?
La veritat, Joaquín, la veritat.
Nuria, sisplau.
No, la Nuria té tota la raó!
No, no té raó, en Joaquín no té cap dret,
no és propietari.
Els estatuts són ben clars en aquest sentit.
Bé, ja n'hi ha prou, us n'hauríeu d'anar.
No, no, no.
Perdona, Alberto, encara no hem acabat.
-Encara falta votar, oi? -Nuria, sisplau.
Home! No volíeu votar, votar i votar?
-Que és el que volíeu fer! -Nuria, ho he deixat ben clar.
Doncs votem,
però votem amb en Joaquín al davant!
Nuria, t'ho demano sisplau.
Para ja!
Alceu les vostres mans fastigoses mirant-lo a la cara!
Nuria, em sembla que t'estàs alterant una mica.
Sí, t'estàs passant.
M'estic alterant perquè vosaltres m'esteu alterant!
Vigila, Nuria, vigila l'estrès, que et pots descompensar.
Em descompensen les coses que dius tu!
Nuria, filla, seu una estona.
Que votem!
Què?
Què us passa?
Que ja no voleu votar, oi?
Amb en Joaquín davant ja no voleu votar.
Que valents sou, eh?
Jo no els vull molestar,
només he vingut a parlar un moment amb l'Alberto i me'n vaig...
Que no, que no, Joaquín.
Saps per què no volen votar davant teu?
-Jo t'ho explico. -Els estatuts no ho permeten.
Fica't els estatuts pel cul, Ricardo!
No volen votar davant teu...
perquè la votació és per prendre't el pis de l'Alberto.
És així.
No volen que visquis aquí.
Saps per què?
Doncs perquè estàs pirat,
ets un sonat, un dement, un boig.
Bé, què dic un boig, pitjor, ets un futur assassí,
ets un abusador de menors,
un pertorbador del silenci nocturn,
un piròman, un problema!
Això és el que ets per a aquesta gent, un problema!
Això és el que ets tu, i això és el que soc jo!
Oi?
Perquè jo soc com tu.
Jo també pateixo una malaltia mental.
I fa una hora que intento que m'entenguin,
però és que no em volen escoltar,
només volen llogar-li el pis a l'Alberto
amb els diners que tenim per canviar l'ascensor
només per evitar que vinguis a viure aquí!
I això és el que volien votar
aquesta senyora,
aquest personatge, el professor i la presidenta!
-Jo? -Sí, tu!
La invisible, com et diu la teva amiga la falsa!
Jo en cap moment he volgut llogar-li el pis a l'Alberto,
jo sempre he volgut que vingués en Joaquín.
-Perdona? -Però, sisplau, Lola.
Si portes tota la tarda dient això d'en Joaquín.
-Ningú ha dit aquestes coses. -Ho heu dit i ho penseu!
Què m'has de saber, tu, amb l'única neurona que et queda,
-el que penso o deixo de pensar. -Sou uns falsos!
-Per què no parleu ara? -No m'assenyalis amb el dit.
Què passa si ho hem dit? Estem en un país lliure!
-Jo no ho he dit, això. -Sí!
-No! -Ho has dit!
-Que no ho he dit! -Ho has dit!
No ho he dit!
Deixa-ho, Lucas, les dones...
-Què hi té a veure? -Calleu!
-És una manera de parlar. -Una merda! Explica-ho.
Què tens en contra de les dones?
No tinc res en contra de les dones,
però dieu una cosa i al cap de dos minuts, una altra.
Si fem això és perquè pensem les coses
i no ens fa por reconèixer una opinió millor,
no com els homes, que sembla que si rectifiqueu,
-se us encongeixen els ous. -Voleu parar!
Els homes no fem res bé, tot el que fem et sembla malament.
-Voleu parar! -Tu tens un problema.
No, no tinc cap problema amb els homes.
Clar que tens problemes.
A tots, inclòs el pare de la teva filla,
els fas fora de la teva vida, no vols homes, no els suportes.
Et carregues tots els homes, estàs tancada emocionalment.
Voleu callar d'una vegada!
-Ets una fòbica emocional! -Fòbica emocional?
M'esperava un insult una mica més a l'altura
d'algú tan intel·ligent i culte com tu, il·lustríssim Ricardo,
però ja veig que no pots, i saps per què?
Perquè ets un intel·lectual de merda
que es creu algú perquè un cop va editar un llibre!
Sisplau, tot el dia parlant d'una manera tan altiva,
que parles com escrius, deixa ja de parlar així, ridícul,
que ets un simple mestre d'escola,
que l'únic lloc important que has tingut...
Que calleu!
...ha sigut ser el president de la comunitat,
per això ara et fot que la Lola, una dona sense estudis,
-ho faci millor que tu! -Mai ho farà millor.
Ets tu el que té problemes amb les dones!
I saps per què? Creus que totes som com la boja de ta mare!
No parlis de ma mare, no en saps res!
Deixa en pau la seva mare!
Ell es pot ficar amb en Joaquín i nosaltres no amb sa mare.
-No parlis de ma mare! -Tens por de la bogeria!
-No li tinc por! -Sí.
A tots us fa por en Joaquín!
No em fa por ni en Joaquín ni ningú!
Has estat dient que era un perill!
-Jo no he dit això! -Clar que sí!
-Que no em parlis! -Parlo amb qui em surt dels collons!
Ja n'hi ha prou! Fora de casa meva!
Que foteu el camp, collons!
Voleu parar d'una puta vegada!
Joaquín, vine.
Joaquín, mira, de debò, sento moltíssim tot això,
de debò, però ha sigut culpa meva, no sé què m'ha passat.
Però és que m'han ofert més diners
i ja saps la meva situació personal amb la meva exdona.
Però bé, tu no et preocupis que jo et llogo el pis a tu
si em dones cinc minuts
perquè faci fora aquests impresentables.
M'esperes a baix i ara et truco, no has d'aguantar aquesta merda.
Mira, Alberto,
que, la veritat, que jo només volia dir-te
i he vingut a dir-te que...
No volia dir-t'ho per telèfon...
volia dir-te que... que al final no et llogaré el pis.
I et juro que no és per tot el que acabo de sentir,
que podria ser, però no ho és.
La realitat és que m'han ofert un altre pis més barat
i més a prop dels pares i em va més bé,
per això he vingut, volia dir-t'ho en persona i disculpar-me
i per això, els dolços.
I bé, el senyal que et vaig donar tampoc cal que me la tornis.
Bé, si me la tornes, millor.
Eh... Sí, sí, sí, clar, no et preocupis, no passa res.
Ho entenc.
Bé, ja parlarem a l'oficina.
Sí.
Maite, a veure, i si ho hagués fet, què passa?
Aquest dit te'l guardes!
Sí! És una pistoleta ara? Pim-pam-pum !
No em dona la gana!
I en Joaquín?
Se n'ha anat?
Li he dit que s'esperi a baix,
no penso tolerar que es voti al seu davant.
Volíeu conèixer en Joaquín, molt bé, ja l'heu conegut.
Aquest pis es llogarà avui! A qui ho faci és cosa vostra.
És inhumà el que estàs fent.
És la democràcia, Nuria!
I ara, sisplau, procedim a la votació.
Votem.
Sí, sisplau.
No m'ho puc creure!
Posem fi a això d'una vegada.
Primer hauríem de revocar l'acord anterior.
Sí, només caldria formular la pregunta.
de manera que s'hi inclogués de manera explícita
la revocació de l'acord anterior.
D'acord, llavors...
procedim a la revocació de l'acord anterior
i igualment, procedim a la votació
per llogar o no
el pis de l'Alberto per part de la comunitat de veïns
per una durada de dos anys
i un lloguer de 1.800 euros al mes.
Vots a favor.
Lola, sisplau.
Sisplau, sisplau.
Collons!
Ho sabia, ho sabia.
La majoria ha parlat.
Queda aprovat el lloguer del pis de l'Alberto.
Algú vol afegir alguna cosa més a l'ordre del dia?
És increïble!
Quina colla de fills de puta!
Penseu que no teniu una patologia
perquè no porteu un cartell al front
com en Joaquín i jo, que estem diagnosticats!
Molt bé, doncs sí que la teniu!
La psiquiatria encara no ha posat nom al que teniu,
però el dia que ho faci, us juro que us tancaran a tots!
Prepareu les orelles,
aquesta nit muntaré una festa que n'hi haurà per cagar-s'hi,
i hi vindrà la teva filla!
I jo també.
Doncs enhorabona a tots, tenim pis.
No està malament, això de la democràcia.
Un pis molt car, però, en fi, millor així.
Em sap greu això de la teva exdona, però aquest preu és un robatori.
La seguretat mai ha sigut barata, Maite.
A mi em fa pena en Joaquín, sembla un bon noi.
Sí, sobretot, amb el ganivet a la mà.
136 esglaons.
Ens hem escapat d'una i bona.