AIXÒ ERA I NO ERA
UNA SÈRIE DE COMÈDIA ANOMENADA AÍDA
QUE ES VA ESTRENAR EL 2004 I QUE VA FINALITZAR EL 2014.
PERÒ... QUÈ HAURIA PASSAT SI HAGUÉS CONTINUAT UNS ANYS MÉS?
AIXÒ NO VA PASSAR MAI, PERÒ PODRIA HAVER PASSAT.
AÍDA I VOLTA
"ELS ACTORS TENIM UNA RESPONSABILITAT AMB ELS VALORS QUE TRANSMETEM"
DIARI D'UN ESCRIPTOR
MEMÒRIA RESPECTE PER A LES VÍCTIMES
DILLUNS
Bé, va, abans de començar la lectura
volia comentar-vos que, en el capítol d'ahir,
l'acudit de l'Irene Villa va tenir reaccions.
- Ho heu vist a la porta, no? - Sí, he flipat una mica.
En Carmona la coneix, ha parlat amb ella
i és una tia collonuda. - Sí, molt maca.
A ella mateixa li va fer gràcia, és a dir que, per aquí, tot bé.
No acomiadarem cap guionista.
Bé!
- Visca! - Quina sort!
I, tema audiències, vam fer un 19 de share
amb pics de 23, el més vist del diumenge.
- Perfecte. - Bé! Picos, picos!
Exacte.
Com sabeu, aquesta setmana gravem l'últim capítol de la temporada 14,
però la cadena ens ha confirmat que en renovem, almenys, una més.
- Bé! - I jo quan me'n vaig?
Perquè havíem quedat que l'Aída acabava en aquest capítol.
I no veig que hagis escrit cap final.
Em pensava que ja t'ho havien dit.
Doncs no, ningú m'ha dit res.
Bé, parlem després amb la Fernanda.
El que tu vulguis,
però que jo acabo aquesta setmana ho sap tot Cristo.
Aquí ho deixo.
- Doncs res, som-hi amb la comèdia. - D'acord.
- Som-hi? - Vinga.
"Capítol 315. Seqüència 1. Exterior, nit.
Del maleter del cotxe s'escapa un ésser pelut
i es fica entre les escombraries".
"Com?
Barajas, has vist allò? Allò era un gos?"
"Luisma, allò no era un gos. A veure si serà..."
"Ai! Ai, que sí que ho és!
Jo no sé si han estat els ovnis, el Pare Noel o el senyor Jesuscrist,
gràcies per escoltar les pregàries d'aquests humils exionquis".
"Per fi ens l'han enviat!"
"Un ewok!"
"Família, passeu-vos-ho bé.
Que jo també tinc superpla a la presó.
Cinefòrum i pallissa a les lesbianes".
"Pobreta, la mama, eh?
Com devia estar la cosa a Cuba per preferir venir aquí".
"Doncs va sortir amagada d'una nevera de dues portes.
El meu somni!"
"L'Eugenia i la Soraya surten al balcó."
"Què és aquest escàndol? Que hi ha aquí el mico d'en Mauricio!"
"És un ésser humà!
Ha de tornar a l'estable on estava tancat!"
"Doncs com a animaló em semblava molt bufó,
però com a persona em fa fàstic. Se li veu un ou!"
- A mi això no em fa gràcia. - Com dius?
- Que això no em fa gràcia. - L'ou?
Home, perquè estem rient d'una persona que hi serà present.
- Home. - Tinc una cosina que...
Jo no crec ni que s'ofengui l'associació d'ewoks.
Digue'm boig.
Que no és un ewok! Que és un actor nan!
- Amb acondroplàsia. - A mi tampoc em fa gràcia, la veritat.
Potser no et fa gràcia perquè te'n vols anar
i no et fa gràcia res.
Doncs sí, pot ser.
Pot ser que a mi ja res em faci gràcia.
Bé.
Bé, va, seguim,
no queda gaire per acabar la lectura i revisem aquest acudit, Miren.
- Gràcies. - De res.
"La Soraya se'n va.
L'Aída travessa el cordó i va cap a en Jonathan i en Mecos".
"Porta, cony.
Luis Mariano García García, no tinc la xona per a ewoks!
O baixes, o el baixo!"
Gràcies, deu minuts i ens veiem per a la posada en escena, d'acord?
D'acord.
- Què passa? - Res, que no puc més, tia.
- Mira com tinc la cama. - Ai verge, si ho tens en carn viva.
Me l'estic destrossant, hosti...
- Pujaràs a parlar? - És clar.
A veure ara què s'inventen.
- Carmen. - Què?
Jo també me'n vull anar.
Doncs ves-te'n, Paco, què vols que et digui!
Ja, però és que no ens en podem anar tots dos.
Mira, jo no sé quant temps més penses estar fent de Luisma.
Jo necessito fer altres coses, m'entens?
Jo no puc més.
Jo el que et dic és que tu te'n vas anar i vas poder tornar
perquè jo em vaig quedar aquí aguantant.
És clar, per mi, no? Sí, és clar.
Per mi, per tots els meus companys i per mi el primer.
Vinga, sisplau, Paco! Collons!
Hosti, com està la cosa, no?
I a tu què t'ha passat?
No, que vaig anar ahir a Príncipe Pío amb el meu pare
i uns mocosos van començar a dir: "Mira, el marieta d'Aída!"
I, com ja saps com soc, els vaig dir: "Voleu que us la xucli?"
- I ja hi vam ser. - Però t'han pegat?
No! No m'han pegat.
És que es van aixecar ràpid, el meu pare i jo vam sortir corrent
i em vaig menjar tota la porta del pic del cotxe.
- Vas ser tu. - Autolesionada Colau jo. Culpable.
Jo tinc una cosina que és com la Chiqui de Gran Hermano.
Ho dic de debò. És molt bufona.
Perquè té la cara de l'Inma Cuesta.
- Com...? - Però amb el seu metre vint.
Ho passa molt malament.
És clar que ho sé, Miren!
Com no ho sabré si jo, amb 11 o 12 anys,
feia la meitat i pesava el doble.
A sobre portava el pegat de l'ull vague, els ferros de les cames per als malucs...
Jo li deia a la meva mare: "Mama, és que jo vull ser actriu".
I deia: "Si sobrevius al col·le, ja en tinc prou".
- Pobre. - I aquí estic.
- Escolta, Pepi, tu ets nana? - Bé.
Li has preguntat que si és nana?
Nano, que porc.
Però, David...
A veure, noies, ho preguntava perquè hi ha graus també d'això.
Com deia l'Estrellita:
"Tothom té a casa seva un quadre 'trot'".
Olé!
Escolteu.
Quina calor! David, digues que posin l'aire.
Has vist?
- Recordeu l'Estrellita? - Sisplau, si és una meravella.
Les meves talles, per a què?
Ah, per a la pel·lícula. Collons.
I d'aquí a quan comença el rodatge?
Dos mesos?
D'acord, doncs digue-li que tinc una 36. Sí, que tinc temps.
Vinga. Proteïna, cigarro, proteïna, cigarro. Ale.
Ai, Carmen. Quina pena que ens fa que te'n vulguis anar una altra vegada.
Sisplau, no comencem amb això. D'acord? Sisplau.
Jo vaig tornar aquí amb unes condicions que no s'han complert gens.
Vaig dir que aquesta seria la meva última temporada.
Avui hem llegit l'últim capítol i no heu escrit un final.
M'agradaria convence't per a l'altra temporada.
Haig de parlar en xinès?
- Tenim una gran idea. - Perquè m'entengueu?
Tranquil·la, Carmen, tranquil·la. A veure.
Nosaltres farem el que tu vulguis.
Com hem fet sempre.
- Tu saps que jo personalment... - Què?
Si ho tens clar, Carmen, ja està. Te'n vas.
Però nosaltres hem de donar-li un final al personatge.
És el nostre compromís amb l'espectador, Carmen!
I el teu també!
A nosaltres ens agradaria que, això que no ens deixes fer amb tu,
almenys, poder fer-ho sense tu. Ens encantaria.
Però què és el que fareu sense mi? Si jo soc l'Aída!
- No, tu ets la Carmen. - Què?
Jo soc la Fernanda. Ell és en Julián.
I l'Aída és el personatge. Que és propietat de la productora.
Què és el que em voleu dir?
A veure, t'ho explico una mica.
Avui dia tenim possibilitats tècniques
que ens permetrien seguir amb el personatge
posant-li la teva veu i cara a una actriu.
Però què dius?
- Fots conya, no? - Que no.
No, però a part ho faríem amb la teva supervisió, Carmen.
Tampoc ens posarem aquí a fer qualsevol cosa. No, no.
Tu acabes aquesta setmana.
Que ho necessites, òbviament. Salut mental, el primer. Sí?
I de la sortida de l'Aída ja ens n'encarreguem nosaltres.
Però per què no em mateu normal?
- "L'Aída ha de morir". - Vaja.
El títol ja és fort, eh?
"Reconec que en molts moments la sèrie Aída pot robar-te un somriure.
No es pot ser impermeable a la ximpleria". Ostres.
"Una sèrie que va de punki i valenta, però el que fa
és perpetuar estereotips masclistes, homòfobs i racistes".
- Però què diu? - S'ha quedat a gust.
"A més, amb un to groller, xaró i cridaner.
Jo.
Un atemptat al bon gust
que continua fent acudits que ja no tenen gràcia. Ja no".
- Caram. - Molt fort, eh?
Mira, a mi els intel·lectuals que en nom del bon gust
menyspreen tot lo popular per ser popular,
em mengen el nap, la veritat.
Ja, bé, en Melero aquest queda clar que és un prepotent i un carallot.
Una mica de raó té
perquè continuem fent acudits de marietes.
Amb tots els meus respectes.
Però, en quina sèrie heu vist un nen gai amb un merder de ploma
parlant de Baudelaire i comprant vaselina per eBay?
A mi em sembla superpunki, això! Oi?
- Sí. - Després et peguen.
Però a mi ja em pegaven abans.
Et sembla de debò punki?
Jo estic fart dels acudits de cogombres pel cul.
Si es vol parlar de coses serioses,
per què no treuen un tema...?
Imagina't que, de cop, en Toni o en Fidel, jo què sé, tenen el VIH.
Una cosa així.
Parlar de temes importants, normalitzar-los, fer-ne humor.
Em sembla de puta mare, el món canvia i Aída, no.
- Oi? - Vull dir...
Els acudits són com els de sempre.
I jo ara pregunto: què fem? Canviem la sèrie?
Com més pego el Machupichu, més riu la gent.
Això és veritat! És veritat!
És veritat, és així.
S'han dit barbaritats.
Doncs, alerta, que la cosa s'està complicant molt, eh?
Que diuen que volen tancar a la presó
la noia aquesta dels acudits de Twitter.
De què parleu? Quin acudit?
L'acudit de "Produïda per ETA i protagonitzada per Carrero Blanco?
A dos metres sobre el cel".
Quina meravella!
Perdonin que els molesti, em podria fer una foto amb vostè?
És que jo també soc en Machupichu.
No diguis això, sisplau.
Sí, soc en Machupichu, tots m'ho diuen.
Ja, però tu com et dius?
Cristian, però em diuen Machupichu.
Cristian, d'on ets?
De prop del Machu Picchu, del Perú.
Doncs ets en Cristian del Perú.
No, aquí a Espanya soc en Machupichu.
- Vinga. - Gràcies.
De res, home.
A més venen culturalment amb una baixa autoestima.
Home, tu també!
No, em fa pena, perquè...
No, que els victimitza.
Ho ha dit per mi.
- Que no, Edu. - Que sí.
Ha dit VIH per posar un exemple, no...
Mira qui són. Com es diuen? El marieta i el Juanma.
El Juanma, diu. El Juanmi! És que no sap què diu.
El Luisma!
Ens podem fer una foto? Som de Màlaga.
"Màgala"! Que bonica "Màgala"! I Picasso i María Teresa Campos
I Pablo Alborán, que ha sortit de l'armari ara!
Perdoneu, eh? Gràcies.
Que t'estimo!
Quina il·lusió em fa! El Luisma i el Fidel!
Sou els millors! Sou els millors!
- Escolta, perdona. - Què?
- Vols una foto? - A veure, parla més, parla més.
- Demana-me-la. - Ets igual.
"Com que en Luisma és ximple".
Ja, sí.
- Ets igual! - Vinga.
- Truco a la meva mare. - Anem.
Perquè us vegi. Tu ets el dels cabells roses!
- Sí. - Són ells!
Són ells! Són ells!
Paco, no t'has adonat que estava malalteta?
- De debò? - Home, alguna cosa tenia.
NO ESPANTEU EN PACO
Merda, ara em sap greu.
No, Edu, Edu, no es pot fumar aquí, sisplau.
No es pot? He estat dolenta?
No es pot fumar? He estat una rebel. Porta'm amb el senyor Carmona.
Necessito que... Visc per ella.
Deixa'm una pipadeta. Deixa'm una pipadeta.
- Edu. - Una pipada, perdona'm.
Una pipada i apago, rei, perdó!
Anem a la posada en escena de la seqüència 2A.
Luisma, Barajas i Paz.
Al lavabo. Vinga, molt bé.
Pepa, ens dones un cop de mà, sisplau?
Voleu que m'hi posi.
Fes-nos d'ewok, que ets de la mata baixa.
Ella, molt mosqueta morta, em diu:
"No, tu ets la Carmen, jo soc la Fernanda i ell és en Julián.
Aída és de la productora".
Filla de puta.
"Però, vinga, que farem el que vulguis..."
- Mama, tot això és estranyíssim. - Ai, fill meu, ja veus.
La Fernanda té careta de morir, però culet de viure. Aquesta és viva...
Però, que ho entengui jo, el deepfake aquest, què cony és?
- Doncs és que... - A veure.
Digue-l'hi tu.
Et trackegen la cara, et trackegen la veu,
posen una actriu amb intel·ligència artificial
i l'has cagat.
Quina por. A mi que no em "traquetegin" res.
Acció!
Mira com li agraden els Lacasitos.
Alguns se'ls guarda a les butxaques. És que és intel·ligentíssim.
A veure, dona'm una poteta. Dona'm una pot...
No, tu no, Barajas! Ell!
Doncs especifica!
Li hem de posar ja un nom. Què et sembla Putin?
Molt llarg. Millor Pepe.
Això! Pepe, l'ewok! Pepe, sit!
Sit!
En Pepe passa de mi com de menjar merda.
Què feu?
Digues que ets el meu oncle de Fuengirola.
Qui hi ha aquí?
Soc jo, la Paz.
Visc aquí amb tu, soc la teva dona.
- Com? - Fa quatre anys que estem casats. Mira.
Diu la veritat.
Ah, bé, sí, sí.
Que guai.
Me'n vaig, que he quedat per sopar amb les excompanyes de feina.
- Amb qui, amb les hostesses? - No, amb les putes.
- No t'ha vist. - Vinga, Pepe, puja a la cadira.
Vinga, Pepe, sit.
Com?
O està demanant la clau del wifi o vol "pirriaque".
El convidem a una cerveseta?
No, Barajas, no li donarem cervesa.
Li donarem tequila, que és el que hi ha.
Doncs espera't, saps què li va passar a la Loles?
La Loles de Aquí no hay quien viva.
Van agafar els àudios, van posar una doble amb la cara embenada i au.
- Però això no és el mateix. - Com que no?
És intel·ligència artificial.
Que no, Barajas, que no és així, que...
"Has de beure si ho has fet".
Que tu has de beure només si ho has fet.
D'acord, vinga.
- Amb l'Aída falsa et pagaran? - Esclar.
Ens va bé per a Barakaldo, per als bolos.
Que posin intel·ligència artificial i...
Sisplau!
Aída García García.
Jonathan!
No tinc la xona per festes!
"Amb aquest cos que Déu m'ha donat"...
Amb aquest cos que Déu m'ha donat he trobat un nòvio molt ben dotat.
Pots córrer? Molt bé.
- Assenyala com al carrer. - Jonathan!
No tinc la xona per festes! No tinc la xona per festes!
Més de pressa.
No tinc la xona per festes! No tinc la...!
Jonathan! Jona...!
- Una altra. - Sisplau, para un moment.
Sisplau, parem cinc minuts per fer un cigarret!
Fora, Miren. Va, va.
- Què? - Vinga, vinga, vinga.
- Bàrbara, sisplau. - Ah, esclar.
Que guapa, mare. Les sabates són Prada.
Però no és cessió, és comprat.
És el cos, el cos de pilates. És el millor, no sé per què no m'apunto.
- Mare meva, que guapa, Miren. - Gràcies! Com va?
- Imagino que fent costat als companys. - Què?
- Fent costat als companys? - Cal fer costat a la cultura sempre.
Està molt bé. T'he de fer una pregunta.
Què opines sobre les últimes crítiques que ha rebut algun dels acudits?
Bé, no és la primera vegada que algú s'ofèn amb els acudits d'Aída,
però és cert que els límits de l'humor són tan personals.
El que algú li fa moltíssima gràcia a una altra persona li parteix el cor
i, en realitat, la gent que fem comèdia...
Ai, com estàs?
- Que bella! - Estàs guapíssima, ara et veig.
- Igualment. - Adeu.
No sé què t'estava dient.
Què t'estava dient? Ah, sí.
Tots tenim una responsabilitat amb els valors que transmetem.
És veritat que hi ha acudits que em toca dir a Aída que no m'agrada dir
perquè no em fan gràcia, però bé.
Callo, perquè és la meva feina, soc actriu i és el que em toca fer,
així que res. - Ja...
- Me'n vaig. - Una pregunta.
- Adeu. - Una més.
- Adeu, no. - Però, Miren, de què vas, tia?
D'Armani Privé.
ELS GUIONISTES TAMBÉ EXISTIM
Que filla de puta.
DIMARTS
Bon dia!
- Bon dia. - Ho deu ser per tu.
M'han portat la primera, he arribat i estava tancat el plató.
Mira que bé. Ai, tu ets l'Emilio Gavira?
- Sí, jo soc l'ewok. - Sí! Tenia moltes ganes de coneixe't.
- Jo també. - Com va?
- Molt bé. - Això és genial, no?
Bé, veig que les meves ofrenes no us agraden.
Tampoc a altres agrada la vostra conducta!
Quina alegria!
- Quines barbes! - Quina alegria!
- És que vam fer Mérida tots tres junts. - Una calor...
- Que bé. - Tu no fas teatre, no, Miren?
No, a ella li agrada més el cinema.
Es nota.
- Com estàs? - Hola!
Hola.
Qui ets?
Soc la nova.
La què?
La nova.
Vinga!
Perdona.
- Que no ha passat. - Com?
- Que no ha passat. - Ah.
Ara a pagar.
- Vol còpia? - Sí, sisplau.
Un momentet.
Mira qui és.
Gràcies.
Adeu, que vagi bé!
- Perdona, eh? - Res, tranquil·la.
- D'acord. - Escolta, espera.
- Que et faràs una foto amb mi. - Vinga, va.
- Perquè ets de la tele, no? - Sí.
D'aquell programa. A ma mare li encantes.
Fas morir de riure.
Estàs una mica seriosa, no? A la tele ets més simpàtica.
- Ja. - Va.
- Vinga. - Somriu, que va inclòs en el sou, eh?
Somriuré si vull, no? És que, és clar...
Que malcarada, no?
Què?
Saps què? Que no faig la foto.
- Doncs no la facis. - Doncs no la faig.
- Doncs no la facis. - A prendre pel sac, malfollada, flipada.
No et fot.
Què has dit?
- Dic el que em dona la gana. - Ah.
O què? Eh?
Em pegaràs?
- Senyora! - Fill de puta! Et rebento!
- Ja està. Ja està! - Et rebento!
Senyora, pari!
Ja està! Pari, collons!
Però, en realitat, què vas fer?
I somriu que va inclòs en el sou.
Me la vaig fer.
Aquí. Però somriu una miqueta més. Aquí, aquí.
D'acord, anem al moment que et pertorba més.
Quan et caracteritzes de personatge, què és el primer?
Doncs arribo al plató, no tenim camerinos,
i el primer és anar a vestuari.
Les sabates.
Què passa amb les sabates?
Que són horribles.
- Són les mateixes que portava a 7 vidas. - Okay.
- Te les poses, i què sents? - Doncs sento pobresa, perquè són...
són horribles.
És que no puc, de debò, no puc, no les suporto.
- És que em pica molt molt. - Molt bé.
- No puc, no puc... - Necessitem anar sortint i parant,
ja saps com connectar amb el teu espai segur per tornar.
Bé, han sortit connexions interessants.
Les sabates i el brot de dermatitis
sembla que tenen una relació directa.
- Sí. - Jo torno a insistir.
És tot simptomatologia de la síndrome de burnout que pateixes.
Haig de ser molt clara amb tu, Carmen.
Això començarà a millorar quan deixis la sèrie.
Abans, no. És igual el que fem a la consulta.
Entenc que per a tu és complicat acceptar que et substitueixin,
ha estat molt de temps,
però, tal com estàs, ho considero fonamental.
És que no parareu?
Dilluns, dimarts, dimecres, cada cony de dia!
Aquí també estem treballant!
Perdona, Carmen, que amb l'obra... Què t'estava dient?
Sí, que has fet molt bé d'acceptar això del deepfake.
Tan important és per a tu sortir de la sèrie com sortir-ne bé.
- Esclar. - Et diré una cosa molt important.
Passi el que passi, divendres acabes la sèrie, okay?
Ens ha costat molt arribar fins aquí, ja sabem del que són capaços.
Mantén-te ferma en la teva decisió, és la teva salut la que està en joc.
Em cago en tot!
- Què és això? - Que cau el sostre!
Collons, que pareu ja!
- Mira com he quedat, fatal. - Carmen, perdona.
- Mare meva. - És increïble.
- No passa res, no et preocupis. - Ai, quina situació...
- Per favor... - Ja és l'hora?
Sí, hem de deixar-ho aquí. Anirà tot bé, Carmen.
Sí, ho sé.
Aquesta setmana relaxa una miqueta la teva autoexigència
i permet-te. - D'acord.
Deixa't una mica tranquil·la, no siguis tan perfecta.
Et demana el PIN.
I una cosa que no solc dir, però beu.
- Què? - Una miqueta.
- Una copeta o dues. - Ah.
A vegades l'alcohol és millor que les pastilles.
- Ara sí. - D'acord.
- Quedem setmana que ve. - Fins la setmana que ve.
- A veure si ja no tenim obra. - D'acord.
Ara tindré jo una conversa ben assertiva amb ells.
- Carmen. - Sí?
Tu divendres acabes, sí?
Sí.
Ai, que se m'ha matat la mama!
- Però què passa? Què fas aquí? - Hi ha una bestiola sota el llit.
Com vols que hi hagi una bestiola! Deu ser un borrissol,
que en aquesta casa n'hi ha que semblen gossos d'aigua.
Jo no he vist res, però pujo igual.
Baixa, que enfonsaràs el llit!
No creguis, va aguantar el trio amb la Bàrbara i en Juancar.
Però què cony és això?
Que no cridis, tetes!
Doncs no cridi vostè!
Voleu parar de cridar?
Molt bé, molt bé. Parem, parem.
Crec que he mirat un altre cop a la càmera.
Ja, però bé, això és el menys important. Procura no estar rient sempre.
- D'acord? - D'acord.
- Què fem? - Des del principi.
Vinga, anem a primera.
Aída i Paz a la porta de la casa. Marisol, aguanta en primera, sisplau.
Emilio, ho sento, a sota el llit un altre cop.
D'acord? Som aquí.
Silenci, sisplau.
I seria... acció!
M'has de donar cita per depilar-me,
perquè la que em feia els engonals a la presó ja no hi és.
Ai, l'han deixat anar?
I ara, se l'han carregat als lavabos. Amb les mans que tenia per als engonals.
Per això li deien la Figescu.
Ai, la mama, que se m'ha matat!
Un moment, espera un segon. Talleu. Sisplau.
D'acord. Tallem!
Què li dic?
A veure, està bé, però...
Però li falta ritme, Jacobo.
Encarni, és una qüestió de ritme, la comèdia, saps?
I més això, que és una sitcom.
És com saltar a corda, sempre a ritme, sempre a peu.
Se l'han carregat. Amb les mans que tenia per als engonals.
Per això, la Figuescu.
Se l'han carregat. Amb les mans que tenia per als engonals.
Per això li deien la Figuescu.
Sí, és que em pica molt la perruca.
Bé, me'n vaig.
Ets molt generosa, Carmen.
Si me'n vull anar!
- Saps què m'acaba de dir? - Què?
Que Màxim Huerta ha dimitit de ministre.
Ja, no ha durat ni dos telenotícies.
- Saps per què? - Per què?
Hola!
Has vist això?
- Què? - Els guionistes han passat de mi.
A veure, no et deuen haver vist.
Miren, que l'acudit de l'última seqüència
diu en Julián que es queda.
Okay, d'acord.
- Ah, doncs res. M'hauré d'aguantar. - Ostres.
Miren, aquell acudit, dit per la Soraya, fa gràcia.
Doncs digue'l tu.
Mira, és l'Antonio.
Toñi, fliparàs.
Que no em treuen l'acudit, Antonio. Que l'haig de dir.
Carmen.
A tothom li passa el mateix!
És que...
Eh, no m'espantis, no, no m'espantis, collons!
Ja l'han espantat.
Jo crec que en Mariano ha signat i l'Óscar també.
Els dos primers. La Pepa diu que firma al dinar.
El tema és que firmi en Paco. Mariano, has firmat?
- Home, és clar. - Hi ha gent que s'ho està pensant.
Estem tots molt cansats, la veritat, però a fora ves a saber què ens espera.
Cada any el mateix, però al final firmem tots.
Tant esperar, per a què, coi?
He sentit que faran un spin-off d'en Mauricio.
Ves a saber, com que soc l'últim de saber les coses.
Lo estrany és que no el facin de la Paz.
- Del meu parrús, rei. - Vine aquí.
- Del meu parrús. Deixa passar. - Que Déu t'escolti!
- On vas? - A veure a en Luis San Narciso.
Tothom menjant pipes!
- M'encanta això de les pipes, a tu no? - A mi també.
Sou els millors.
Tothom menjant pipes! Pipes, pipes!
Edu.
Escolta, una cosa.
Col·laboro amb la campanya de Suport Positiu,
i els hi he demanat a tots que em facin un vídeo.
Tu me'l faries?
Sí, esclar, què haig de dir?
"Hola, soc l'Eduardo Casanova i tinc VIH".
- Sí, home. - Què passa?
Res, que em sembla una mica fort, no? Així de...
Em deixes que t'expliqui el final?
- Sí. - Mires a càmera i dius:
"Hola, soc l'Eduardo Casanova i tinc VIH.
O no.
Però què passaria si en tingués?"
D'acord? És una mica per treure-li l'estigma a la malaltia.
Ho estan fent molts famosos.
Ho ha fet la Meryl Streep, Anya Taylor-Joy, Jason Statham...
Tothom! T'ho gravo?
- No, no! - Vinga, sí.
- Ara no! - Per què?
Ho gravo jo des de casa.
D'acord. Però fes-m'ho. És molt important per a mi.
M'he d'aprimar.
Se'm posa la cara com de l'Amparo Baró. No?
Molt bé, anem a l'assaig de la 5.
Previnguts i... acció!
Chema, treu un assortiment Cuétara que avui tiro la casa per la finestra!
Vaja, però què celebrem avui?
Que els de Neflix han anat a la presó per buscar idees
per fer una sèrie de true crime!
I soc finalista!
Ostres! De debò?
De "tru" crime?
No de "jro" crime sinó de "tru" crime?
Vaja, m'encanta!
Però no sé el que és true crime.
Mira, el true crime és un gènere documental...
No m'ho expliquis, perquè m'amargues, Chema.
Aída, a tu no et sembla que això és caure una mica en el sensacionalisme?
L'assassina de la planxa. Ja ho veig, ja ho veig.
I jo sortiré? Qui farà de mi? Potser l'Hugo Silva.
El vaig pegar al cap amb una planxa i ara una sèrie de les quals enganxen.
Vinga, nois, fins aquí. Ho tenim.
- Som-hi. - Fins demà.
- A descansar.
Pepe, tu surts a la següent.
A veure.
Gràcies, noia.
- A veure. - Gràcies, reina.
Antonio? Digue'm.
Ja surto. Què t'han dit?
Doncs no firmem.
- No, no. Carmen, no firmaré, eh? - Doncs em sembla molt bé, Paco.
Espera un segon, Antonio, no pengis.
Vens ara als Fotogramas?
No puc, haig d'anar a Telecinco, a l'assaig que et vaig dir.
Ah, bé, doncs res, doncs...
Sí, que ens veiem demà. Vinga, adeu.
Antonio? Digue'm.
D'acord, passem a la 6B. Recordem posicions.
Previnguts i... acció!
Passeu i vegeu, senyors, l'estrany primat dels Andes!
Com en King Kong, però de butxaca!
Llicenciat, segur que és un simi?
Calla, tu, simi.
Mauricio, el mico està tan bufó vestit com tu!
Per cert, has pensat com repartiràs el money del mico?
Doncs sí, senyora, a parts iguals.
La meitat per al meu ou esquerre i, l'altra, per al meu ou dret.
Ostres, no és just!
Fa mitja hora que li trec pèls a l'ensalada russa!
Potser és el flaix, llicenciat.
Li heu donat menjar? Potser té gana.
Bé, vinga, emporta-te'l. Al segon calaix tinc cacauets.
Tira'ls-hi a l'aire, eh? Que no perdi l'instint de caça.
M'encanta.
Vinga, borrissolet, que et donaré menjar
i després t'estiro i et passo la Roomba.
- Mauricio. - Eh, calb, a la cua.
Mauricio, és veritat que estàs explotant un animal indefens?
Doncs sí! Tinc un animal, què passa?
No et veig tan indignat quan veus...
Explotació animal!
Està...
malament!
Mira, ho capgiraré, però et cagaràs.
Mauricio, que el mico m'ha tocat una teti!
Caldrà tallar-li les ungletes!
Com que t'ha tocat una teta?
Doncs que m'ha tocat una teta, m'ha fet així.
Però amb quina intenció?
La d'emportar-se una hòstia com una casa.
I m'he quedat paralitzada.
El puto nan de merda! Quin fàstic!
Calla, que és allà.
Ostres, la Soraya i la Macu!
Podeu saludar? És per a l'associació.
Hola, associació!
- Ai, hola. Com esteu? - Ai, hola.
- Hola. - Hola.
Bravo, Carmen!
Meravellós, Carmen, ja ho tens!
Sí? Tu creus?
Crec que el final el tinc fluixet,
però amb el públic ja m'animaré.
- Pell de gallina. - Que bé, gràcies.
Ara gaudeix-ho!
Gràcies damunt de tot!
- Gràcies a tu, reina! - Gràcies a tu!
El teu mòbil, Carmen. T'he deixat el menjar al camerino.
Gràcies, reina.
- Potser t'ha quedat fred. - Ni et preocupis.
Hola, Carmen, soc l'Isabel Coixet. A veure.
Veurem com t'explico això, perquè és, bé, en fi.
Ja deus saber que en Màxim Huerta ha dimitit
i estan buscant ministre de Cultura.
És a dir, m'han trucat a mi,
però tu saps que jo fico la pota tota l'estona,
que odio les cerimònies i els discursos i ho faig fatal.
Bé, que no, vaja.
I, a veure, volen algú mediàtic, respectat.
I he recordat quan l'any passat vas fer aquell discurs,
cony, que era l'hòstia el discurs, i dic: "Doncs la Machi,
que a la Machi l'estima tothom.
Ostres, tia, que a mi com a ciutadana m'encantaria tenir-te de ministra.
Els he passat el teu telèfon, ho sento.
Sí?
Bona tarda. La senyora María del Carmen Machi Arroyo?
Sí, soc jo.
Li truco des de la secretaria de Presidència.
El senyor Pedro Sánchez vol parlar amb vostè, no pengi, si us plau.
DIMECRES
Perdona.
Hola.
VÍDEO COMPARTIT
Ja estic amb tu, comencem.
Genial.
Hòstia, hòstia, no m'ho puc creure.
Que ho ha repostejat.
Aquesta tia és beneita.
Escolteu, heu vist la Miren?
No. He vist l'story que ha pujat.
- Molt fort. - Sí, molt fort.
Res, que em salta la bústia. Miren, conyet, on ets?
Tu has signat ja?
Sí, m'han pujat una mica. Amb sort em posen a la capçalera.
- Edu! - Què?
Escolta, que no m'has enviat el vídeo del VIH.
Sí, sí que te l'he enviat. És que estic rodant un curt.
- No m'ha arribat res, Edu. - Doncs mira a l'spam, no sé.
Miren, has d'esborrar l'story que has compartit,
que estan arribant coses tremendes.
Bé, jo què sé, truca'm.
On cony deu ser?
Llavors, pots ser ministra sense ser del partit?
Segons sembla, sí.
Ministra de Cultura, m'hi pixo!
M'han donat 48 h perquè m'ho pensi, però, vaja, que me'n sobren 47.
Noies, heu vist la Miren?
No sé, crec que anava al físio.
Doncs quan surti del físio fliparà.
I m'he quedat paralitzada.
El puto nan de merda? Quin fàstic.
Calla, que és allà.
Ostres, la Soraya i la Macu! Podeu saludar? És per a l'associació.
Hola, associació!
L'ha esborrat.
Ja, però és igual, a Twitter l'estan posant a parir que flipes.
Mira. "A mi em fa fàstic ella". "Rojos subvencionats".
"No m'ho esperava de tu, decepció".
"Aída, l'abocador d'Espanya". No ho sé.
"És el que patim cada dia persones amb acondroplàsia.
Que et moris".
Per això no tinc xarxes.
No ho entenc, si era la defensora dels nans.
Acondroplàsics, Mariano.
Mira'l. Víctima o botxí?
Allà on el veieu, és un depredador.
- A què et refereixes? - Pregunteu-li a la Miren, que flipareu.
Doncs ben content que està ell.
- Crec que se n'està assabentant ara. - Anem-nos-en.
Doncs no l'he vist, Antonio, no l'he vist, jo què sé.
Si l'hagués vist, no l'hauria compartit, collons.
Que sí, que sí, que ara li truco jo i li dic que ho esborri també.
Sí.
- Esclar. - Mira, aquí va la polèmica!
Tot bé?
Ja, ja. D'acord, sí. Ara et truco.
Després t'explico.
Ara et truco. Sí, sí. Adeu.
Té, beu una miqueta d'aigua.
No li has dit res?
Li ha dit "puto nan de merda", et sembla poc?
- Dic a ell directament. - No.
A més ara m'hauré de disculpar.
- Té collons la cosa. - A sobre.
I l'Antonio?
Res, que no miri les xarxes en dos dies i ja està.
Sí, millor no llegeixis res, perquè...
Bé, reina, ara sembla molt, però en dos dies no se'n recorda ningú.
Escolta, això què és?
Perquè vens del físio, si no, diria que és semen.
David!
Mirentxu, te n'has d'anar a canviar de personatge
que pregravem la 6B.
La 6B?
Besnet de Chita!
Vinga, senyors!
A 12 euros la foto! 20 emmarcada! Va!
Ai, Mauricio, el mico està tan bufó vestit com tu!
Per cert, ja saps com repartiràs el money del mico?
Doncs sí senyora, a parts iguals.
La meitat, per al meu ou esquerre i, l'altra meitat, per al meu ou dret.
Ostres, no és just!
Fa mitja hora que li trec pèls a l'ensalada russa!
No, dolent!
Potser són els flaixos, llicenciat.
Li heu donat menjar? Potser té gana.
Emporta-te'l, emporta-te'l. Al segon calaix tinc cacauets.
Però tira'ls-hi a l'aire, que no perdi l'instint de caça.
La feresa.
Vine, borrissolet, que et dono menjar, després t'estiro i et passo la Roomba.
- Mauricio! - Eh, calb, a la cua!
Mauricio!
Miren, ja he vist que no et va fer gràcia,
però és que va ser una broma.
Quina broma.
Comediant.
Doncs sí, és que al teatre ens toquem molt.
Doncs a la tele, no.
És superior a mi. Com puc fer un vídeo dient això?
Digue-li que no el fas i punt. T'ho treus de sobre, Edu.
No puc, Paco, ja li he dit que l'hi he enviat i tot.
Edu, jo crec que el que necessites és explicar-ho.
És que jo crec que vull explicar-ho, Paco.
- Oi que sí? - Necessito explicar-ho, Paco.
Doncs ja està.
Però és que no sé com es fa, no sé...
El guàrdia, cony!
- En Secun, ara! - T'he vist, Edu!
Edu!
- Què li passa? - Res, que s'atabala.
- Amb què? - Amb les seves coses.
- Paco, perdona, tens un minutet? - Sí, digue'm.
Tinc un guió que he escrit jo.
- Ahà. - I tinc gent interessada,
però a mi m'agradaria que el dirigissis tu.
- Ja... - És que és molt el teu rotllo.
És fort, d'acord?
Va sobre la suposada homosexualitat de Lorca.
- Vaja. - Mira, que universal.
Que tal com està el pati sé que m'estic ficant en un embolic.
Suposada, suposada, tampoc crec que era.
Mira, en Secun també és director. Potser...
Però jo soc de teatre alternatiu. El cine és més el teu rotllo. Ell vol...
Emporta-te'l tu.
Dona-li un cop d'ull i ja veuràs.
De debò. I em dius.
D'acord, vinga, doncs ho llegeixo i et dic.
- Sense compromís, eh? - Ho té clar.
Si no, els hi passo als Javis!
Molt bonic el títol! "El nen que somiava en vers".
Deixa-me'l llegir, quina meravella.
"Camp de Fuente Vaqueros.
Al petit Federico no li agradava menjar panets per berenar".
"Preferia les barretes".
- Quina meravella. Deixa-me'l llegir. - No.
- Deixa-me'l que potser és una joia. - Un respecte.
Si surt Buñuel, me'l deixes. Puc fer d'ell amb la meva cara d'aragonès.
Paco, al final què passa amb la Carmen?
Doncs res, la Carmen està fatal,
La Carmen se n'ha d'anar.
Això de la Carmen no em preocupa tant, a mi em preocupes tu.
Tu firmaràs, oi?
Potser soc un antic,
però prefereixo mil banyes clàssiques a una parella oberta.
T'has "hamburgesat", Luisma! La Macu i jo tenim parella oberta.
Bé, la Macu més oberta que tu.
Això diuen. Tu no has pensat a provar-ho?
La veritat és que sí.
Però no sé, el fet que la Paz hagi estat puta m'acovardeix una mica.
T'entenc.
Nois, parem un moment, Perdoneu, que se n'ha anat una càmera.
Llavors, entre la Carmen i tu hi ha mal rotllo.
Jo no tinc cap mal rotllo,
però és que a ella jo no sé què li passa.
És que va dient unes coses...
- De mi? - Sí.
- Què diu? - Vinga, reprenem, sisplau, Canco.
Crec que el Pepe està patint! Estem connectats!
Però, Barajas, a veure si seran gasos!
- Pot ser. - Uf.
Ni confirmo ni desmenteixo.
T'ho confirmo, vaja, t'ho confirmo.
On deu ser el meu Pepe?
D'acord, parem, parem. Perdó.
Què està dient de mi?
A mi directament no m'ho ha dit, perquè no parla gaire amb mi.
Però va dient que t'ha vist ficar-te la mà al cul
i olorar-te els dits.
De debò?
Com el vídeo del mico?
D'acord, reprenem, Paco.
Reclam.
Que no, que així no és! Que és més onomatopeic! Més...
Però què dius, Barajas? Això no és gens un reclam d'ewok.
Això sembla més de dofins. És més...
D'acord, parem, parem.
És mentida això.
És una ximpleria, no t'hi capfiquis, ni ho pensis.
- I amb quina intenció? - No sé, no t'ho havia d'haver explicat.
Seguim, que sembla que ho tenim. Vinga.
Paco, des del reclam.
Cocido, que bo. A casa meva es pren amb Orfidal.
Maridatge perfecte, és com més bé es posa.
També et dic, per a l'ansietat basal, que és el que nosaltres tenim,
el millor són càpsules d'alliberament prolongat
de Rivotril o Tranxilium, que és el que prendré ara.
És sublingual, però jo ho empasso.
Cocido. Amb la calor que fa.
- Qui ha estat? - El Canco.
Jo no he estat, Paco.
Si em tornes a tirar un cigró, t'empasses el plat.
- Que jo no he estat, t'ho juro. - Hòstia.
Marisol, tu tens clar això de firmar?
Jo? Claríssim.
Tu saps el difícil que és que et donin un bon personatge, que ho facis bé,
que li agradi a la gent i que a sobre t'ho paguin bé?
Jo, fins que rebenti.
Hi ha molt gemegós de l'èxit.
Ja.
De debò, és que...
Paco, Paco!
Que jo no he estat!
- T'ho està dient. - Mare meva.
Sabeu què m'ha dit en Carmona?
L'associació d'acondroplàsics em podria demandar.
Home, és que les acondroplàsiques no són poca cosa.
- Edu. - Perdó, callo.
Hauries d'explicar el que t'ha passat.
No saps el que estan dient.
Ni ho sabré, no penso tocar el mòbil.
Ni el toquis.
Això de la teta no és una ximpleria.
Mira el que està passant als Estats Units.
No et dic que ho facis per nosaltres.
Cal fer-ho per les que venen.
T'ho demano com a mare.
Com a mare? Però si encara no t'han donat la nena.
- Edu. - Que no, escolta'm, a més, no...
Hòstia, la meva cosina.
NAGORE COSINI
És igual que l'Inma.
Nagore, reina, digue'm.
Carmen, podem parlar una cosa un moment?
- Esclar que sí. - Me'n vaig, no?
- No, a mi m'és igual. - Doncs em quedo.
- Què passa? - Tu estàs dient
que m'has vist gratar-me la ullera i olorar-me els dits?
No, Paco, no.
Pots anar tranquil.
Qui t'ha dit això?
De debò, és que... Ostres...
- Quina merda de pregunta és aquesta? - De debò?
- Carmen. - Què passa?
Em diuen de producció executiva que pugis.
Quan puguis.
Aquí, aquí, para aquí. Veus això?
Es deforma tot, li cau l'ull, li...
És estranyíssim.
- Però, això és definitiu? - No, bé...
És el que hem pogut aconseguir.
És veritat que s'està avançant molt,
però no ens podem arriscar a usar la intel·ligència artificial
en un producte com el nostre, tan autèntic.
- Llavors, què fareu? - No sé.
Bé, ara tenim temps per pensar.
Haurem de trobar una solució, però esclar,
per descomptat serà per a la temporada següent.
Temporada següent?
Ah, no, sisplau. No comencem amb això.
No i no.
Julián, sisplau.
Ho sento, Carmen, ja sé que és una merda. Ho sé.
- Però ho hem intentat... - Que no, sisplau!
A més, no sé com fareu, el Paco tampoc firmarà.
Sí. Sí que firmarà.
- Tu quant vols, Carmen? - Que no es tracta de diners, Fernanda!
No firmaré!
Ni una temporada, ni tan sols un capítol més!
Us ho vaig dir, us ho dic i us ho repeteixo. Cony, no puc!
- No pots o no vols? - No puc!
Per què no pots?
Perquè m'han ofert una cosa molt grossa i ja m'hi he compromès.
Ah, bé, bé, veus?
Veus com hi havia alguna cosa?
- Jo sabia. - Ja...
Bé, Carmen, llavors no ens deixes cap altra opció
que allargar la temporada tres, quatre, cinc, sis capítols,
els que necessitem per tancar amb el personatge
i no has de firmar res, perquè al contracte que vas firmar
estàs obligada a rodar els capítols que duri la temporada, siguin 12 o 18.
Vull parlar amb en Carmona.
- Està reunit, Carmen. - Molt bé.
Carmen.
A fora fa molt fred.
No, no! No!
Carmen!
Què fas?
Què cony fots?
Qui ets?
Ostres, l'Adela, estem provant uns llums!
Ah, d'acord.
- Anem a la sala d'attrezzo, va. - Vina.
Estàs bé o què?
- No sé, m'ha agafat una cosa al cap. - M'has espantat!
Bé, a mi digueu-me boja,
però jo crec que sabien perfectament que això de la doble no funcionaria,
que ha estat tot un paperot.
El que jo no sé és per què no deixen que te'n vagis.
Perquè crec que no han dit res a la cadena que me'n vaig.
Però vaja...
- Vinga, noia, que perd les vitamines. - Això et deixarà el cos fi.
Quin fàstic.
Ara se'm posa la denteta de llet tota desbocada.
Quina denteta?
No saps que m'està sortint una dent aquí sota?
Per favor...
Tinc la geniva encesa. Mira, toca.
- Quin fàstic! - Serà truja!
És que és molt bruta. Tot acaba igual.
Escolteu, sisplau, silenci aquí darrere!
Llavors, els hi has dit que no seguiràs
per això del ministeri, no? - Esclar.
Que t'han trucat d'El Ministerio del Tiempo?
Però Adela! És que no sap res. L'hi dic?
- Sí, fliparàs. - Però...
L'han trucat perquè sigui ministra de Cultura.
I Esports.
- No fotis, Machi. - T'ho juro.
Filla de puta, la Machi. Ministra. M'hi pixo tota jo.
Tu no saps que li vaig menjar el cony a una regidora de Cultura?
- Per què...? - De Sevilla.
Ja està bé.
De la presó se'n surt, però d'Aída no.
- Sisplau, no diguis això. - No ho diguis. Em cago en la puta.
- Adeu. - Adeu.
Vinga, Miren, cap amunt.
Ja està, ja està.
Vinga, Miren, va.
Miren Ibarguren,
que estàs crucificadeta
per aquest senyor tan dolent
amb aquelles manetes petitones.
Què et deu haver fet?
Descansa!
Guapa!
- A casa, Miren? - Sí, per favor.
- Jose, t'agafo una xocolata, va bé? - Sí, esclar.
El mòbil també l'agafaré. A prendre pel cul.
- Com? - Res, res.
BARBARA LENNIE HA DEIXAT DE SEGUIR-TE
DIJOUS
L'ACTRIU BASCA MIREN IBARGUREN ARREMET CONTRA ELS ACONDROPLÀSICS
- Carmen, estàs? - D'aquí a cinc minuts, sisplau.
- Carmen. - Sí?
T'han ofert el ministeri?
Collons, l'Adela, de debò.
Bé, és una decisió difícil,
però es poden fer un munt de coses.
Imagina't: el conveni, els festivals...
Si et puc ser d'ajuda, aquí em tens.
- Moltes gràcies. - Tampoc et vull condicionar.
Gràcies, Pepe. Gràcies.
- Què passa, senyora ministra? - L'altre també.
Què he dit?
- Miren. - Deixa'm!
D'acord, nois, previnguts per a la seqüència 8, sisplau.
Mauricio, Chema, Jonathan.
Què preferiu: menjar-li el cul a Mariano Rajoy una vegada
o el cony a Leticia Sabater cada dia durant un any?
Alerta, que Leticia Sabater té el seu puntet.
Ja, però un 1 de gener...
No, és que és difícil, t'hi pares a pensar...
Sisplau, nois, silenci, concentració.
Laura, perdona, però ens estem concentrant.
Mira, aquí ens paguen per estar alegres
i és impossible fer ximpleries si no estem alegres,
Així que una miqueta de respecte!
Collons, home, és que...
Menjar-li el cul a Rajoy.
Antonio.
La cosa s'ha complicat. Frappuccino.
- Has vist això del diari? - No, això ara rai.
Ha caigut L'Oréal. De civada.
Però, per això?
Bé, diuen que no,
però el tema és que el Carmona ha parat la negociació de la pròxima temporada.
- Com? - Sí.
Diu que no t'apuja ni un euro
i que, amb aquest tema, potser ells prescindeixen de tu.
A veure, jo no m'espantaria, perquè són estratègies molt antigues.
Però igualment tu sí que hauràs de donar explicacions, Miren.
D'acord.
La pel·lícula amb el Carlos Vermut no caurà, no?
No, com vols que caigui? El Carlos Vermut no té xarxes socials.
D'acord.
Vull demanar perdó per les desafortunades paraules
que, en un marc privat, em van sortir, fruit de l'empipament
provocat quan el meu company amb acondroplàsia,
sense el meu consentiment, em va tocar una teta.
Un pit.
Collons, no puc!
Té collons que hagi d'estar jo aquí explicant-me
quan jo no he fet res, cony!
És que no puc. No puc, Pepa.
Vinga, que sí que pots, cuca.
Anaves bé, Miren.
És que ho has de dir.
- Ho ha de denunciar, no? - Sí.
No pot ser que hagis de pagar la festa per callar una agressió sexual.
Quina agressió sexual? Si m'ha tocat una teta.
No vaig demandar el porc que em va donar keta
i em va violar al Festival de Vitòria. Imagina't.
Ja...
- Abans no es denunciava. - Abans no es denunciava.
Per què em volen enfonsar?
Que no he fet res!
Cal abaixar-te el llavi.
És que el tens molt amunt Sembles més Monica Belucci que Nevenka.
Saps què et vull dir?
Potser una rebeca de llana o no sé.
Quin color? Una camisa, igual?
Quin seria el pantone d'una víctima? Rotllo mostasses i així?
Pastels...
No?
Producció? Podeu portar tovalloletes al plató?
L'Edu s'ha ficat les ulleres de l'Aidita pel cul
i, bé, clar, a la noia doncs li fa una mica de fàstic.
- És que tu ja no saps què ficar-t'hi. - I si m'hi fico això?
Quin bon merder això de la Miren, eh?
Escolteu, vosaltres heu vist el vídeo de la Miren?
- Jo no. - Jo estic en xoc.
A Mèrida li deien el "Petit Plácido Domingo".
Pensava que era per com canta de bé.
És que se t'acaba la carrera, eh?
Però la Miren ho està passant malament.
- Ja. - I no hi ha dret.
Ja, doncs ara aniran a buscar l'Emilio.
A mi sempre m'ha fet més por el poble amb les torxes
anant a cremar Frankenstein que el mateix Frankenstein.
Vinga, anem, tots a primera.
Carmen? Mariano, estàs?
Sí, però digue-li que apugi l'aire, perquè mira com tinc el bigoti.
Em falta la Carmen. Carmen!
Carmen, tots a primera. Carmen, ets a primera?
Que sí! On vols que sigui?
Doncs vinga, tots previnguts
per a l'assaig gravat de la seqüència 8.
Previnguts i... acció!
CANDIL REPRESENTANT CARMEN, FARAN UNA PRÒRROGA
DE SIS CAPÍTOLS MÉS.
SI NO ELS FAS, ENS PORTEN A JUDICI.
Quina cara li ha quedat al calb!
Aparta't, fruiter.
Quiet tothom!
No, home. Baixa això, carallot!
És una batuda.
I tu has estat denunciat per un botiguer anònim.
Mauricio, explotador! Et falta consciència animal per a...!
On és el més bonic del barri? Mare meva!
Mira com li queda l'uniforme!
Ets el que diem en la presó un "chiper".
Careta de nen, cosset de stripper!
Va, fill, porta'm a la presó.
Torna-hi! No puc agafar el cotxe patrulla per a ús personal, mama.
Que no siguis pesada!
És a dir,
jo, que ho he donat tot, soc una pesada.
A veure, què voleu de mi?
Això és el que voleu de mi?
És que no ho entenc!
No puc fer-hi més!
Soc la Marisol Ayuso i tinc VIH.
O no.
Però què passaria si en tingués?
Silenci igual a mort.
Soc una merda.
- Fins i tot la Marisol ho ha fet, Paco. - Ja.
Ho haig de dir.
L'únic que vull és poder anar a Pasapalabra
i dir-li a en Cristian Gálvez que tinc el viruset.
Quin horror!
A mi em salva l'humor, clarament.
- Et salva l'humor. - Em salva l'humor.
- Fes-me un petó. - No, què dius!
- És serofòbia això, Paco! - Que no és per res, però que no!
Mel, t'he agafat un entrepà.
He demanat una hamburguesa. I patates.
Se sap res de la Carmen?
No, l'he trucat i no me l'agafa.
D'acord. Ja parlem. Adeu, Gemma, parlem.
Ostres, ostres, m'han trucat de Ràdio Badalona
per preguntar-me per l'assetjament a la Miren.
Hòstia!
Això sona a me too a Globomedia.
Me too, si jo us expliqués...
Explica, explica, Marisol.
Estiu del 74,
Teatre de la Latina.
Camerino de Lina Morgan...
No m'ho puc creure!
- Què passa? - Que m'han donat la nena!
No!
- Sí? - De debò?
Sisplau, quina cosa més bonica!
És una mica guerxa, no?
Que no, que els nens ja ho tenen, que ho he preguntat.
Encara sort, eh?
Guerxa i asiàtica, carn de bullying.
Ai, no diguis això!
- Maquíssima, Pepa. - Quina il·lusió.
El tema és que en el vídeo tu expliques una suposada agressió sexual.
Esclar, perquè s'entengui per què li va dir "puto nan de merda".
Sí, però una cosa no justifica l'altra.
Completament d'acord.
A nosaltres ara, com a empresa, ens obliga a prendre partit.
- Potser li hem de donar suport. - Home.
O fins i tot suspendre la gravació de demà.
- Perquè denunciaràs o... - No denunciarà ningú a ningú.
És claríssim.
És una situació desagradable entre dos adults.
No hi ha subordinació laboral, no hi ha patró de conducta,
L'Emilio li ha demanat disculpes a la Miren
perquè va tenir una actitud inapropiada i no s'agafa una teta a una companya.
Ni de broma.
I la Miren ja s'ha disculpat per dir-li "puto nan de merda".
Sisplau,
podem deixar de repetir la frase? - És veritat.
Llavors ara nosaltres, què se suposa que hem de fer?
Res, el que esteu fent.
Crear un espai de conciliació on la víctima se senti...
Les víctimes.
Les víctimes se sentin validades com a tal.
Les víctimes, us sentiu validades com a tal?
Ens sentim validades com a tal.
- Ja està, tot bé. - Ja està.
Jo l'única cosa que dic és que demà aquí es grava un acudit
que dic que ell em fa fàstic. Potser ho hauria de dir una altra persona.
Ho diu una altra persona.
Doncs ja està.
Mama, et veurà.
Perdó, hi havia molt de trànsit.
Mira aquella, es pensa que no la veig.
- Ai, que m'han vist! - La gent, de debò.
Com estàs?
Desitjant que acabi tot això, la veritat.
Ja, m'imagino.
Jo t'entenc, Carmen. No saps com t'entenc.
És que em veig fent de Luisma
amb la cara més arrugada que una pansa,
que ja estic com El Chavo del 8,
i ens miro a tots i dic: "Si som el museu de cera de Benidorm".
Mare meva.
Quants anys fa que hi som?
Tota la vida, Paco, tota la vida.
Te'n recordes de quan vam començar? Que venia de l'Homo Zapping
i m'agradava molt improvisar i em deies tu:
"Sí, tu ets molt graciós, graciosíssim, però has de dir això".
Ah, sí?
I a en David Castillo, que li posaves un boli a la boca perquè vocalitzés?
Mira ara quin tros d'actor de teatre és el paio.
Què passarà?
Doncs que aniré a judici.
Ai, Carmen.
Per què no fem una altra temporada més?
Una.
Tots junts. I tanquem bé.
Ets un fill de puta.
Tu també, nano?
De debò?
T'han enviat, no?
Ostres.
Mira, digue'ls-hi de part meva que no em toquin gaire el cony,
perquè tinc la manera de tancar la sèrie i a prendre per cul tot.
Carmen, sisplau.
A la cruïlla d'un vell amor
estic amarrada morint de set.
A la cruïlla d'un altre nou amor
estic desitjada i dic que no.
Qui té dret no m'importa gens
i el que està a l'aguait em té guanyada.
Tens un cigarret?
De nit, en silenci em lliuro a morir.
Pensant en l'altre
desitjo
viure.
"Què et passa?", diu.
"Que et tornes boja".
"Què et passa?", diu.
Però, és que estàs cec?
No veus que per un altre em moro? Em moro.
Queda't en silenci, no em diguis res.
Ja no tinc forces per continuar callada.
"Què em passa?", diu.
"Que em torno boja".
Que em torneu boja!
"Què em passa?", diu!
DIVENDRES
A laCadena Ser, Hoy por Hoy, amb Àngels Barceló.
Són les nou del matí, les vuit a Canàries.
Què passa?
El conductor, que porta 20 minuts picant a la Carmen i no baixa.
- Què? - Bé, nois...
Ai, Déu!
- Nois. - Li truco jo.
Vinga, no sento aquesta emoció, vinga.
Deia Oscar Wilde:
"Qualsevol qüestió íntima, feta pública, és escandalosa".
I una cosa així li pot haver passat a l'actriu Miren Ibarguren.
- Tothom la deu conèixer... - Apuja-ho.
...de la sèrie Aída. Miren, bon dia.
Hola, bon dia, Àngels.
Miren, què és exactament el que ha passat?
Bé, primer et vull dir que gràcies per atendre'm avui
per poder aclarir-ho tot, perquè porto una setmana,
com et deus imaginar, horrorosa.
El que ha passat és que m'he vist embolicada en una polèmica
que va començar com una broma molt desafortunada d'un company.
A mi, com saps, em van gravar en calent...
i vaig dir unes paraules molt desafortunades.
Jo ja m'he disculpat en públic i ell ho ha fet en privat, però bé,
i, bé, puc dir que ja ho hem solucionat.
Ja. El que passa, Miren, és que en dius broma ara,
però ho descrivies a les xarxes socials com una agressió sexual.
Bé, en part sí, no?
Perquè, a veure, a qui no li han tocat el cul al metro?
Vull dir...
No dic que calgui normalitzar aquestes situacions.
Gens ni mica.
Però un moment, explica't una mica millor perquè ha sonat just a això.
A veure, Àngels, el que vull dir és que...
les dones estem molt acostumades a aquesta mena de violència.
No hi hauríem d'estar.
Però el meu company, per exemple, per ser nan
també ha hagut d'aguantar un munt de coses.
Massa, potser.
I el mateix li passa als de Lepe,
als deficients...
- No, Miren, per aquí no. - Als discapacitats,
o, com es diu ara, les persones amb capacitats especials,
i...
El que vull dir al final és que totis ens "equivoquim".
Ho deixarem aquí i ens quedem amb aquest missatge conciliador
que llances al final que "totis ens equivoquim".
- Gràcies. - Gràcies, Cadena SER.
Les explicacions de Miren Ibarguren.
Nois, a puntet de començar!
Vinga!
Res, la Carmen continua missing. Què fem?
Tirem amb les que no surt ella o...?
Que no, que la gent ho ha de veure en ordre cronològic, com sempre.
Esperarem.
Esperem fins a les deu.
D'acord. Esperem fins a les deu.
Cal prevenir a les seqüències de la Carmen.
Has sentit l'entrevista?
Sí.
I?
Bé, "totis ens equivoquim" és una gran frase.
És l'única cosa que se m'ha acudit, jo què sé.
Sí, sí.
Si en realitat, Miren, és veritat que soc d'una altra generació
i haig de reconèixer que aquest tipus de bromes no es poden fer.
- Que són com... - Micromasclismes, Emilio.
Micromasclismes.
Donne mie, la fate a tanti, a tanti, a tanti...
No, no, em moro. Quin cringe!
- Eh, Miri. - Què?
- Bé, eh? - Sí?
Sí, sí.
Escolta, vosaltres sabeu res de la Carmen?
- És molt estrany, mai arriba tard. - Ja, mai.
És que és estranyíssim, a veure si li ha passat res.
Estem a puntet de començar, de debò.
És el que té les coses del directe. Heu estat...?
Què fem?
Suspenem o enviem el públic a casa?
No, suspendre no.
Traiem el públic i gravem el que es pugui sense la Carmen.
- Collons. - Sí.
Ja és aquí, ja hi és. Acaba d'arribar en taxi.
- Què? - Ai, Déu!
- Carmen! - Deixa-la, deixa-la.
Com que "deixa-la"? Cony, ajuda'm, que no em puc aixecar.
"Deixa-la", diu.
Vingui, dona'm la maneta.
Te l'agafo, te l'agafo.
Aquí, agafa't aquí. Això.
Que comenci! Que comenci!
Que comenci!
Que comenci! Que comenci!
Mare meva.
Aguanta't aquí.
- Això, ja està. - Està fatal.
- No, no. - Ja està.
- Com estàs, Carmen? - Molt bé.
Carmen, tu et veus capaç?
Esclar que és capaç.
- Sí? - Sí.
Portin el cafè.
Nois, ara ja sí que sí,
arrenquem amb l'últim capítol de la temporada!
- Som-hi tots! - Som-hi!
Perfecte, són dos quarts d'onze, Carmen.
Ja estem, està perfecte, anem bé d'horari.
Us recordo: anem a dues preses per seqüència,
endavant,
deixeu anar el riure com havia dit, a veure com seria...
Sí, que ve com en Tony Curtis.
- Ja veurem. - Però la Machi és molta Machi.
Sí, esclar, però ara aguanta això i...
Mira-la, mira-la.
Filla de puta.
Teta, teta.
Vens d'empalmada?
Però que forta que ets.
Tu tranquil·la, que això ens ha passat a tots.
- Què? - Bé...
I si hi hagués tercera presa a veure aquest riure un altre cop.
Nois, separata rosa. Canvi a l'últim text de la Carmen.
Carmen, canvi en el teu últim text. Tranquil·la, que tens temps, d'acord?
Però això què és?
- En falta un altre. - Última pàgina.
- Laura. - Última pàgina.
- Digue-li a en Julián que baixi. - Vinga.
Rebem amb un fortíssim aplaudiment! Ella és la nostra reina!
Carmen Machi! Ella és Aída!
Que no hi és.
Sembla que la Carmen encara no està preparada,
però qui sí que ho està és Luisma!
Ell és Paco León!
I Soraya és Miren Ibarguren!
Què cony és això?
Ningú ens ha dit res oficial,
però, vaja, té pinta que això s'acaba.
Però potser tu saps més que jo.
Però que s'acaba avui?
Carmen, que no ho sé.
Per si de cas, no vull acabar sense tancament.
Julián.
Tens un xiclet?
No, no en tinc.
El Barajas és Canco Rodríguez!
- I si jo dic: "Bim, bam..."? - Bum!
Eugenia, ella és Marisol Ayuso!
Chema és Pepe Viyuela!
I Óscar Reyes és Machupichu!
Toni és Secun de la Rosa!
I la nostra Macu és Pepa Rus!
Nois, meravellosos actors, ells són els que donen la cara!
Nois, aquí ve! Ella és Aída! Ella és Carmen Machi!
- Carmen, què està passant? - Deixa'm!
Un fortíssim aplaudiment!
- Què passa? - Jo què sé.
No m'assabento de res.
Anem tots a primera, seqüència 1,
carrer, banc, Luisma i Barajas.
Aída, Eugenia i Jonathan al portal.
Llestos a la botiga.
Emilio al cotxe...
I silenci!
- Què t'ha dit en Julián? - Res.
Que si jo sabia res més, imagina't.
Déu...
Bé, tu pots, d'acord? T'estimo. Amunt.
I... acció!
Barajas, Barajas,
que m'han donat la pensió per discapacitat!
Com que en Luisma és ximple!
Doncs 400 cuques a la butxaca! Bum!
Tres.
Aguanta.
Me'n vaig a un.
Un.
Aguanta, bé. Vigila amb la tres.
Tres.
Entra cotxe.
L'última vegada que us porto al poble.
On s'ha vist fotre-li mà a l'alcalde?
Ai, Paz, a mi és que la ultradreta me'l posa com la cresta d'un gall.
Ai, Macu!
Encara que estiguis en mala ratxa, mai et tiris un fatxa.
Jo per això mai pregunto!
Luisito! Fes-li un petonet al teu pare.
Així, anem.
D'acord.
Entra l'ewok. Acció!
Ai, Barajas!
Això què és?
Barajas, és un gos vestit?
Tira-li pipes.
Té.
- Ui, ves amb compte! - Mira com ve, té gana!
Entra aquí!
Passa, passa! Corre, corre!
D'acord i... talla!
Meravella! Aquest aplaudiment fort!
Fot-li canya, Alberto!
D'acord, silenci.
- Ha valgut. - Que ha valgut!
En Jacobo diu que ha valgut la seqüència!
Nois, i li donarem la benvinguda a Abel Arraez, que és Luisito!
Teta!
Anem amb la seqüència 3, casa de l'Aída.
Cinc i... acció!
Vinga, Aidita, surt,
el vestit et queda tatxiruli, no et fa grassa!
Ai, aparta't, taràntula.
Doncs és clar que no em fa grassa, si estic boníssima.
Dic!
La nena ha sortit a mi.
Té classe, té misteri.
- Teta, que ens toca. - Les calcis!
Posa-te-les, sisplau, que és l'única cosa que et demano!
Teta, que ens toca ja.
A veure si em dones cita per depilar-me,
que la romanesa que ho feia a la presó ja no pot.
- L'han deixat anar? - Se l'han carregat.
Pobreta, amb la mà que tenia per als engonals.
Per alguna cosa li deien la Figuescu.
És increïble, no se li nota res.
La tenim. Passem al següent bloc.
Visca!
Acció!
Chema, no has vist un...?
Hòstia, espera, perdona.
D'acord, reprenem.
Cinc i... acció!
Chema, has vist una mena de gos amb cara de mico, cos de gat
i potetes de cobai que sembla un ewok però que no ho és?
Ja veig per on vas. Endevinalles de lògica!
Vaig a buscar uns quicos, convido.
Gràcies.
Carmen.
Em sap molt de greu allò d'ahir,
de debò que jo t'ho vaig dir de cor perquè pensava que era el millor.
Paco, que està tot bé.
Si avui s'acaba tot.
Què?
Que em deixis!
Estic a veure si m'aprenc la separata aquesta, cony.
Anem a la seqüència 7 amb Luisma i Barajas.
No, això és més la crida d'aparellament.
A veure si l'escalfaràs i voldrà acció.
Doncs ens el cardem, que per això tinc parella oberta!
Molt bé, i... talla.
Ha estat bona, així que anem a la seqüència 8.
Collons, Paco, que estrany això.
Ai, amic.
- Escolta. - Què?
- M'han dit que ve Pedro. - Almodóvar?
Em moro, quina vergonya.
Ja està arribant? D'acord, vinc.
Quina vergonya de país.
Venir a buscar un ciutadà honrat
en comptes d'estar a la reixa de Melilla practicant el tir al blanc.
O al negre!
Sí, està entrant.
Però on és el més bonic del barri?
Mare meva, com li queda l'uniforme!
Ets el que en diem a la presó un chipper:
careta de nen, cosset d'stripper.
Va, porta'm a la presó.
Mama, no siguis pesada.
Pesada?
Però, què està fent?
Doncs bé que feu botellot amb el cotxe!
Eh? Que poseu les sirenes i les llums aquí
i tot el txunda-txunda que surt pels altaveus.
No tenim temps. Circuli, senyora.
Aquesta senyora sortirà elegantment per la porta
a agafar l'autobús de línia per no cagar-se en tot plegat.
Mauricio!
Que el mico s'ha escapat!
Tallem.
Molt bé! Un aplaudiment ben fort!
Miren, creus que aquest serà l'últim capítol?
Crec que, si això s'acaba, serà per això meu, nano.
Hòstia.
Hòstia, no.
Ho he vist, ho he vist.
Pepa.
Collons, quin fàstic!
I quin fill de puta.
Acció!
Ui, aquest deu ser el de les cinc. Vol depilació.
Ocupa-te'n tu, que jo m'he de fer una fotofiga per a l'OnlyFans.
T'he vist.
Tens les mans molt llargues i les potes molt curtes.
Et denunciaré, fill de puta.
Doncs espero que sigui rapidet, perquè he quedat.
Hòstia puta.
Molt bé, tallem.
La tenim. Molt bé, passem a la 9B...
Vinga, Emilio, anem.
- Mel! Mel. - Què passa?
Em tornes el meu acudit?
Si me'l vas donar tu.
- Ara el vull dir. - Per un que tinc.
Què passa?
Una mica de silenci, sisplau.
Cinc i... acció!
Perdó, perdó.
Pelut i callat, això és el que jo en dic un gentleman.
Redeu!
Però aquest sagal és del poble!
Sí, el fill de Ramona la peluda.
Què passa?
Ens ho acaben de confirmar.
Cancel·len la sèrie.
Nois, que entreu en aquesta.
No es mogui d'aquí vostè.
Des d'aquí puc sentir l'olor del teu cony.
Esclar, Paz, que està endimoniat, però és un home.
- Noies, ens ho acaben de dir. - S'acaba la sèrie.
- Què? - Com?
Estic moix i no sé per què.
Collons, Barajas, perquè acabem de perdre en Pepe.
Ai, Pepe, ai, que et menjo aquests ous galàctics!
Està tot descabellat.
Vinga! Has berenat?
Et faré un entrepà de mortadel·la.
A mi m'encanta la mortadel·la.
Barajas, te'n faig un també?
Vinga! Olé el meu Pepe, que content que va!
Vinga, tira, rondaire!
- Molt bé. - Bravo!
Amb l'audiència que té la sèrie,
com se la carreguen de la nit al dia?
Això ha estat una trucada de dalt.
Sí, de dalt. Però, de quin dalt, Secun?
I si ha estat la Carmen amb això del ministeri?
No. La Carmen no és capaç d'això ni de conya.
Que no? Mira amb qui està parlant. Eh?
És Pedro Sánchez?
No, si aquí cadascú escombra cap a casa seva.
Que fort.
Ara emoció màxima,
perquè anem a l'última seqüència de l'últim capítol.
Escolta, què et passa?
No em puc creure que això acabi així.
- Vine. - Edu.
Què passa?
Nois, podeu venir un moment, sisplau?
Carmen.
Què?
Has dit que sí al ministeri per carregar-te la sèrie?
Però què dius, Paco? Què dius?
El ministre és De Guindos, m'ho acaba de dir el president.
De debò creus que em carregaré la sèrie?
De debò?
Per molt que desitgi anar-me'n, tinc claríssim que aquest és
el personatge més important de la meva carrera.
Ja, i el meu.
Doncs segurament.
Si aquí som tots Chanquete.
Doncs enterrem en Chanquete.
Vinga.
Paco, ho faré.
Edu. Edu!
Fem l'última seqüència.
- Dona'm cinc minuts. - No, Edu, no tenim cinc...
Sí, sí que els tenim, d'acord? Em deixes cinc minuts?
Res, que és molt ràpid això.
Que com que això s'acaba
i ja no ens veurem més,
bé, no ens veurem cada dia, vull dir,
que...
que volia explicar-vos una cosa.
Que estic bé, que estic bé,
que està tot controlat,
però que tinc VIH.
T'ho vaig dir.
Ja està.
Però sou la meva família
i volia explicar-vos-ho.
Molt bé, Edu.
Cap alt, que tots tenim moltes merdes per dins.
Ai, Adrián!
No et preocupis per tu que estic indetectable.
Carai.
Eh?
Nois, ho sento,
però tinc el públic aquí fa sis hores, sisplau.
- Va, vinga. - D'acord.
I ara molta atenció amb el que ve, perquè és una escena molt complicada.
Surten tots els actors
i ho fan en dos decorats de manera simultània.
Vinga, nois, previnguts. Som-hi.
Ho tenim i... acció!
Parla la policia, esteu envoltats!
Hòstia!
Entregueu-nos en Braulio!
Es diu Pepe
i és un ewok que es vesteix pels peus amb "prediguí"!
Que són aquí els federals,
se'l volen endur com a la pel·li aquella...
- El sol del membrillo, de Víctor Erice! - Aquesta, cony.
En Pepe no es mou d'aquí, no experimentareu amb el nostre amic!
Però què és aquest escàndol?
Ai, si és aquí el mico d'en Mauricio!
Que és un ésser humà!
Ha de tornar a l'estable on estava tancat!
Com a animaló em semblava molt bufó, però com a persona em fa bastant fàstic.
- Perdó, perdó, se me n'ha anat. - No et preocupis, Miren,
que és molt divertit. Reprèn des d'aquí, va bé?
Cinc i... acció!
Se li veu un ou!
A veure, a veure! Volem negociar!
Què demaneu a canvi?
Deu quilos de mantegades i sis lots d'ibèric.
No. Ni cas a la mama, que no és a la banda.
A en Pepe no el canviem per res.
Home, i dos ponis? Un per a cadascun?
Déu meu! Una fuita de gas! Per un mes que no ens el tallen!
No, en Luisma i el Barajas s'han atrinxerat amb un senyor petit
i pelut, depilat per la meitat, creient que és un ewok.
Em quedo molt més tranquil·la.
De debò, quina vergonya de família. Sort que no se n'ha assabentat ningú.
En directe per a tot Espanya una vegada més des d'Esperanza Sur.
Aquí, on els veïns estan totalment consternats
per culpa d'alguna cosa que ha passat i no se sap exactament què és.
Va, dona'm això.
- Luis Mariano García García! - Aguanta aquí.
No tinc la xona per ewoks!
- O el baixes o el baixo. - Aguanta bé.
Vigila amb la tres.
Deixeu-nos en pau!
És cert que els segrestadors
són d'origen búlgar i amb antecedents?
No, no, són d'aquí.
Si fossin búlgars, ja estaria jo a dalt amb les mans a l'esquena.
Això què és?
Ai, Luisma, que el venen a buscar!
Hem de deixar que se'n vagi amb la seva família,
si no aquí acabarà marcint-se!
O pitjor encara: caient a la puta i deliciosa droga!
Tens raó. Ves-te'n amb els teus!
Ja va!
No!
Vola alt!
Vola lliure!
- No! - Vinga!
A prendre per cul en Pepe.
Molt bé.
Parada tècnica.
No es mou ningú, silenci.
Continuem gravant.
Cinc i... acció!
Acabem d'assistir a una autèntica tragèdia,
encara que no sabem realment...
Sí, està mort. Mort.
Però ha estat des d'un primer.
- Però per a ell és com un cinquè. - Ah, sí.
Una víctima més aquí, a Esperanza Sur.
Aquest barri marginal on la criminalitat i la pobresa
van de bracet, on les bandes campen a pler,
on l'analfabetisme...
Un moment, si us plau. Això és en directe?
- Sí. - Doncs mira, una cosa et diré.
Aquí som gent humil,
això no vol dir que siguem criminals.
- Mama, has de tornar a la presó. - Calla, que soc a la tele.
Que m'escolti tota Espanya i el canal internacional.
- Un petó, Cuba. - Toni! Un petó!
Som de barri, sí.
I és veritat que aquí la puta se'n riu del calb,
el calb de la grassa,
la grassa del ionqui,
el ionqui del marieta,
el marieta del fatxa,
el fatxa de l'immigrant
i l'immigrant de ningú, perquè no pot,
però tots convivim.
I ens estimem. Sí.
I, sobretot, riem.
riem molt.
Encara que tinguem motius per plorar, riem molt.
Perquè la soli... la soli...
Collons, perdó.
- Se me n'ha anat, què faig? - Reprèn-te, Carmen.
I, sobretot, riem.
riem molt.
Encara que tinguem motius per plorar.
Perquè la solida... Collons!
Escolteu, per favor! Per favor!
Cony. No, de debò, ja està.
Reprèn-te, Carmen.
Vinga, va.
Bé.
Perdó.
Ai, mare meva.
Som de ba...
- Quina tela. - Som de barri.
I és veritat.
I, sobretot, riem.
Vinga, tallem, tallem, fins aquí, ja.
No hem acabat!
Per H o per B o per VIH, però no hem acabat!
Ai, no.
Perquè els teus errors em tenen cansat.
Perquè a les nostres vides ja no queda res.
Perquè no m'has donat una mica de tu.
Ai, no.
Perquè amb els teus petons no sento dolçor.
Perquè els teus retrets em fan venir amargor.
Perquè no vivim el mateix que ahir.
No!
Perquè ja no trobo a faltar
com abans la teva absència.
Perquè ja gaudeixo fins i tot sense la teva presència.
Ja no té essència l'amor d'ahir!
Ai, no!
Encara que em juressis que molt has canviat,
per a mi el nostre ja s'ha acabat.
No em diguis mai que torni!
Ai, no!
Perquè ja no trobo a faltar
com abans la teva absència.
Perquè ja gaudeixo fins i tot sense la teva presència.
Ja no té essència l'amor d'ahir!
Ai, no!
Encara que em juressis
que molt, que molt has canviat,
per a mi això nostre ja s'ha acabat.
Ai, no em diguis mai que torni!
Em va fer una pena quan m'ho van dir. Que ja són deu anys, eh?
A mi m'encanta aquesta sèrie, jo la veia cada vegada que podia.
I si no la podia veure quan la posaven,
després la veia a la nit a la Factoría de Ficción.
A mi de debò que m'ha fet una llàstima.
Però Aída té molta audiència,
el que passa és que té un perfil de públic molt baix.
Ja.
Segons sembla ara posaran La isla de las tentaciones,
que allà no hi ha nans ni polèmica i allà estan tots boníssims.
Quina pena més gran.
Perdona, perdona, perdona.
Què?
No, res, no et vull molestar, et volia dir
que el meu germà es va morir l'any passat i era molt fan de la sèrie
i, bé, tot el temps que va estar amb la químio
era l'únic que l'alleujava
i no saps el que reia amb tu...
I res, dic: "Si alguna vegada la veig, l'hi he de dir".
Així que ja està, que gràcies i que només això, perdona'm.
- No, perdona tu. - Gràcies, que vagi bé.
Aquella és la d'Aída, no?
- La Machi. - La Machi, nano.
- Carmen! - Aída, una salutació!
- Quina puta crac! - Aída!
- Saluda'ns o alguna cosa, Aída! - Una salutació, no?
Que gran ets, Aída, saluda'ns, que no et costa gens, dona!
No ens saludarà.
- No saludaràs? - Ves a prendre pel cul!
Vinga, home, ves-te'n a la merda! Que no ens saluda ni res.
A cagar! Pallassa!
Pocavergonya, nano. Lletja!
- Que et donin pel cul! - Lletja!
Traducció: Sandra Bustins Garangou Subtítols: Bbo Subtitulado