Те, що ви зараз побачите, може бути небезпечним, нелегальним, неетичним,
дріб’язковим, безглуздим, аморальним і безперечно дурним.
Та водночас — усе це чиста правда.
Ну... майже.
НЕЙПЛС, ФЛОРИДА
Це почалося просто.
Я просто шукала свою подругу Джіну.
Джіна.
Проблема була в тому, що мені призначили нові ліки.
Вони зводили мене з глузду.
Можливо, я можу тобі допомогти, люба.
Привіт! Я шукаю будинок Джіни.
Будинок Джіни прямо он там, Наталі.
- Щиро дякую за допомогу. - Звичайно.
Я зайшла прямо в будинок.
Джіна?
Джіни не було, тож я почувалася як удома.
Потім мене почало хилити в сон,
тож я, як та Золотоволоска, просто прилягла й задрімала.
Навіть були троє ведмедів, як у «Золотоволосці».
Я була дуже ввічливою.
Хочете приєднатися?
Проблема в тому,
що то були не ведмеді, і то був не дім Джіни.
Хто ви?
У чий дім я взагалі зайшла?
ТАКА ВОНА, ФЛОРИДА
РЕЛАКС
ЧОМУ ЧОЛОВІКИ ЛЮБЛЯТЬ СТЕРВ
Привіт, мене звати Наталі Славек,
і я мешкаю в Нейплсі, Флориді, уже 11 років.
Я просто закохана в Нейплс.
Це наче жити в раю.
Тож я вирішила показувати ці маленькі цікаві місця.
Доброго ранку. Це «Наталі знає Нейплс»...
ВІВТОРОК НА НОГАХ!!!
Сьогодні вівторок, а це значить...
Так я й почала «Наталі знає Нейплс».
Я тут, можна сказати, відома особа. Я — «Наталі знає Нейплс».
Спочатку я помилявся й казав: «Наталі обслуговує Нейплс».
Я казала: «Ні, це ви плутаєте з моєю кузиною в Далласі — Деббі».
ДРУГ НАТАЛІ
Я Ед Капуто. Живу в прекрасному Нейплсі.
Сьогодні якось дощить і штормить,
але зазвичай у нас чудова погода,
якщо не рахувати урагани.
Я познайомилася з Едом десь десять років тому.
У неї життєрадісний характер, з нею весело.
Ми просто подружилися,
і я роками спостерігав за її шаленими пригодами.
НЕ ХОДИТИ ПО ДЮНАХ
Ця історія почалася з безтурботного дня на пляжі.
Отже, я попивала текілу після обіду.
У мене біполярний розлад. Його стримують ліки,
але тоді...
він не був під контролем.
Виглядає непогано.
Я врешті зустріла одну жінку.
Привіт.
Вона була дуже приємна, але мінус у тому, що вона любила випити.
Я люблю випити.
О, так.
Повертаємося до готелю.
Я люблю випити.
Вона набухалася. А я досі попиваю текілу.
На моїх ліках написано: «Алкоголь заборонено».
І коли я сама перевірила, виявилося, що це правда.
Додай краплю текіли — і вже нічого не пам’ятаєш.
Крапля текіли = нічого не пам’ятаєш
Ти відключаєшся.
Поліція!
Ой-ой.
Як виявилося, до нашого номера викликали поліцію.
Відчиняйте! Поліція!
Мадам, я тут через скаргу на надмірний шум.
Здається, я нібито вдарила копа в груди.
Жри лайно, свине!
Я навіть не вмію бити.
Якби я й ударила, це виглядало б так.
Жри лайно, свине!
Схоже, я б’юся, як дівча.
Але вони сказали, що офіцер відчула загрозу.
Вона вжарила мене тейзером...
і вдарила струмом у живіт, пах і сідниці.
- Ну, знаєш, типу... - Ага.
Ось у чому проблема міста Нейплс.
У них немає злочинів — вони їх самі створюють.
Чого витріщаєшся? Злазь із ліжка!
Мені висунули звинувачення в нападі на офіцера.
НАТАЛІ ПІДРОЗДІЛ 206863
ЖІНКА ВДАРИЛА ПОЛІЦЕЙСЬКОГО
Мене ніби підставили.
Вони були налаштовані щось на мене повісити.
Я все одно тебе за щось підловлю.
Звинувачення в нападі зняли,
але дали мені два роки умовного.
Маячня.
Сказали: якщо я ще раз оступлюся — сяду на п’ять років.
П’ять років у в’язниці!
А я така: «Та я ж навіть не агресивна, ну бляха!»
УСЬОГО ЧЕРЕЗ ТИЖДЕНЬ...
Перемотаємо до наступної середи.
Це був день суду,
і мені дали такий тип умовного,
де щосереди я мусила приходити до суду.
Тож я мала бути в суді,
але я була на пляжі.
У мене звично так: я люблю починати ранок з пляжу.
Це запускає мої... ендорфіни.
Привіт, дівчинко.
Це мій «пляжний ранок».
Я насолоджуюся пляжним ранком.
Тож я сиділа на телефоні, обдзвонювала всіх.
Тут прекрасно. Ти маєш приїхати.
Ти що, зробила ботокс під пахвами чи що?
Мені здається, це чудовий блиск для якоїсь події.
Чудово пам’ятаю Венса. Намагався мене трахнути.
Він хоче, щоб онуки застали його за цим? Це огидно, Бренді!
Тим часом я не слідкувала за часом.
Вже десь 1:30, а мені о 2:30 бути в суді.
Чекай, сьогодні суд?
О, чорт.
О, чорт!
Не було часу навіть переодягтися чи заїхати додому.
Тож я приперлася до суду в купальнику, ніби це нормально.
Суддя — веселий чоловік.
Я встигла, Ваша честь.
Але він не слабак.
Що це за вигляд у моєму суді?
Це був дуже дорогий купальник.
Він дуже дорогий.
І ще був той їхній супер-пуш-ап
від Victoria’s Secret.
Тож він, мабуть, дивився на розмір моїх грудей,
бо вони ніби збільшені вчетверо.
Не якась дешевка з «доларового» магазину.
Думала, що так можна, але суддя був не згоден.
Він не вважав це прийнятним.
Я не вважаю це прийнятним.
Тож мене посадили на нові ліки...
під назвою «Галдол».
«Галдол».
Ви можете йти, місіс Славек.
- Ваша честь! - Можете йти!
Він просто відпускає мене — і я сама по собі.
Знаєте, що стосується «Галдолу»...
його зазвичай призначають при шизофренії.
У мене була погана реакція.
Там була офіцер, яка мене затримала, і я почувалася не в собі.
Я слідкуватиму за вами, леді.
Вони викликали в мене марення,
розгубленість, повний розлад...
Й одного дня я тебе все одно дістану.
Все було дуже погано.
Я — неадекватна, страшенно тягне взяти свій вейп, але батарея сіла.
Тож я поїхала у магазин вейпів.
Не знаю, що на мене найшло, але мені дуже потрібна була затяжка.
Я димила, доки не була готова платити.
Була лише одна проблема.
Хотіла заплатити, але картку відхилили.
ВІДХИЛЕНО НЕДОСТАТНЬО КОШТІВ
Тож, хоча я не могла купити вейп за десять доларів,
мені здалося хорошою ідеєю піти в автосалон по нове авто.
Тож я сідаю поруч із менеджеркою...
і вони намагалися порахувати вартість мого авто.
У вас взагалі немає грошей.
І я така: «Боже... мені треба йти».
І я вибігла з автосалону.
А той вейп, за який я не заплатила, створював мені ще більше проблем.
Вона вас обікрала.
Мене звинуватили у дрібній крадіжці.
Дрібна крадіжка!
Я виглядаю як злодійка.
І якось я опинилася в цьому дуже «елітному» районі.
Це був район на мільйони — будинки просто біля пляжу.
І мене досі накривало через цей «Галдол».
Тут ніби «Острів фантазій».
Розумієш, про що я?
У Нейплсі прекрасний день!
І я почала шукати свою подругу Джіну.
Але мені не надто щастило.
Привіт. Я шукаю подругу Джіну.
Вона живе біля пляжу...
у будинку, схожому на ті, що я зараз бачу.
У неї дім, дуже схожий на ці будинки.
Тож вона блукає районом, галюцинуючи про Чеширських котів...
і про все інше, що коїться в її голові.
Кхм.
Можливо, я можу допомогти.
Щоб знайти дім Джіни, ідіть прямо й поверніть праворуч.
Ви певні?
Повір мені. Що взагалі може піти не так?
- Щиро дякую за допомогу. - Звичайно.
Може, треба було ліворуч... чи вгору... чи вниз.
Залежить, з якого боку дивитись, так?
Коли я звернула, одразу побачила будинок і така...
Це дім Джіни.
Чого я тоді не згадала...
Джіна?
...що Джіна давно померла.
Так. Джіна давно померла... Мав би про це сказати.
Джіно, це я, Наталі. Я заходжу.
Очевидно, я маю певну проблему
з головою, якщо шукаю мертвих.
Джіно! Де ти, чорт забирай?
І от я тут... на чужій території...
Джіно, Джіно!
...у найдорожчому районі Америки.
А в моєму досьє досі напад на офіцера.
Таке не видаляється.
Мене виставили поганою людиною.
- Вона ж погана людина. - Так, це точно вона.
І та коп, що любить тейзер...
Бідна сука.
...шукає мене.
Мені не щастить із поліцією.
Я зайшла на кухню — і вона там стояла.
Місіс Мертл. Власниця цього будинку.
І дивиться на мене, мовляв: «Хто ви?»
Місіс Мертл — не її справжнє ім’я, але вона хороша старенька.
- Привіт. - Привіт?
Це було дуже дивно.
«МІСІС МЕРТЛ» — СПРАВЖНЯ МІСІС МЕРТЛ НЕ ЗАХОТІЛА РОЗКРИТИ СЕБЕ.
Мої друзі з Каліфорнії були в гостях, і ми пили каву.
Це було не смішно, але було так...
Вони сидять і питають: «Що тут коїться?»
Хто це?
У неї великі перли на шиї й купальник.
- Привіт. - Я розгублений.
Вони розгублені. І їм десь 90.
Бідолахи. Я могла їх до інсульту довести.
Ми чекали на мою племінницю. Її звали Сара.
Саро!
У моєї подруги з Каліфорнії макулодистрофія.
Саро, ми чекали на тебе!
Вона обіймає Наталі, бо думає, що це Сара.
Я обіймаю цю жінку... ну добре.
А вона каже: «Я тітонька».
Це я, тітонька!
А я кажу: «Це не Сара».
- Не Сара? - Ні, Мері, не Сара.
- Тоді... хто ви? - Я викликаю поліцію.
Поліція Нейплса?
Нема потреби, Джиме.
Алло?
Я б одразу викликала поліцію, але не відчувала загрози.
Я просто дивилася на неї: «Що вона взагалі робить?»
Вона просто поводилася як удома.
І ми просто сиділи й дивилися на неї.
Я була дуже ввічливою.
Хочете чипсів?
Я сказала: «Я почекаю тут на Джіну».
Я почекаю Джіну тут.
А потім мене зморило.
Вона зайшла в спальню й лягла.
Бачу ліжко й думаю: «Ох, треба подрімати».
Урешті я лягла в тій кімнаті...
подрімати.
Це вже занадто. Я викликаю поліцію.
Поліція Нейплса.
Я сказала «ні»!
Вона не була агресивною. Нічого не зробила.
Вона просто зайшла в дім і подрімала в спальні.
Відстежте останній дзвінок.
Було спекотно, тож я стрибнула в її басейн.
Вона пропливла коло в басейні.
Вони дозволяли мені робити що завгодно.
Марко!
Я думала, що це дім Джіни. Не знала, що це проникнення.
Ще один злочин.
Я глянула на подругу й сказала: «Треба щось із цим робити».
Треба щось із цим робити.
Вона не при тямі.
Я вийшла до неї й сказала...
Тобі треба піти.
Я втомилася й вирішила піти.
Вона пробігла крізь увесь будинок і вибігла надвір.
Дякую за чипси.
Вона сідає в машину й їде як навіжена.
Ми стояли втрьох біля виїзду...
і думали, що робити далі.
Я сказала: «Їй не можна сідати за кермо.
Єдине, що я можу, — викликати поліцію».
Бо інакше хто знає, де вона опиниться.
Урешті я пішла на пляж
і подрімала, як хотіла.
Добрий день, поліція Нейплса. Мені треба повідомити про...
- Овва, швидко спрацювали. - Де вона?
Вони повели мене на пляж, щоб я її впізнала.
Коли ми її знайшли, вона була розгублена й приголомшена,
не розуміла, де вона.
Ти тепер моя.
Поліція каже, що вона зайшла в дім...
ЖІНКУ ЗАТРИМАНО ЗА ДИВНИЙ ЗЛОЧИН
бо думала, що будинок належить її подрузі.
Цей сюжет, до речі, потрапив не лише в місцеві новини.
Був у національних новинах. Показали навіть у моєму місті.
Мені було жахливо соромно.
Ця жінка просто зайшла через парадні двері
і поводилася так, ніби вдома.
Їй потрібні обійми й чистий одяг
і, мабуть, чоловік.
Вона була в новинах, і це було смішно.
Ведучий сказав: «За шкалою дивацтва від одного до десяти...»
Це 11. Це проникнення в Нейплсі — божевілля.
Мені дали 45 днів.
Тож мене оформили у в’язницю округу Колльєр
або, як кажуть, «Готель Колльєр».
Іди спати.
За кілька днів...
Я зрозуміла, що нарешті маю час працювати над книжкою.
Я сиділа там, схрестивши ноги,
нахилившись, намагаючись писати.
У мене був типовий пляжний ранок...
Написала кілька розділів.
Спочивай з миром, Джіно.
Прийшла й сказала, що їй треба допомога з книгою.
Тож я сказав: «Добре. Давай писати книгу разом».
Ми пишемо її разом.
Її ім’я теж тут: «Едвард Капуто й Наталі Славек».
«Дівчина-зозуля».
І перший розділ — про той досвід.
Я хотіла написати її, щоб допомогти іншим.
Дуже багато людей мають цю хворобу.
Я не чув про біполярний розлад, доки не зустрів Наталі десять років тому.
На жаль, таких «зозуль» багато.
Можливо, коли вони почують цю історію, не почуватимуться так самотньо.
Усі сприймають психічні хвороби надто похмуро.
Я просто пливу за течією, бо люблю сміятися.
Я вважаю, що сміх — найкращі ліки.
Сміх — найкращі ліки.
Я живу своєю мрією. Я контролюю своє життя.
Я живу за девізом штату.
«Приїхав у відпустку — залишишся тут на умовному».
Я також працюю над сценарієм під назвою «Обдарований».
Він про Чарлі Шина, який справді «Обдарований»,
який починає зніматися в порно.
Режисер і продюсер хочуть зняти
порнофільм про ідеальний пеніс.
Вони розглядають, знаєш, Джона Гема.
У нього підходяща репутація.
І шукають людей, які можуть мати ідеальний пеніс.
Чарлі Шин, якщо дивишся — подзвони...
Це мій номер.
Переклад субтитрів: Черненко Даяна