Ce urmează să vedeţi poate părea periculos, ilegal, depravat,
meschin, nechibzuit, imoral şi, cu siguranţă, stupid.
Dar e şi complet adevărat.
Să zicem.
A început normal.
Încercam s-o găsesc pe Gina.
Gina!
Problema era că luam un nou tratament.
M-a făcut s-o iau razna.
Te-aş putea ajuta eu, dragă.
Bună! Caut casa Ginei.
Casa Ginei e chiar acolo, Natalie.
- Mersi de ajutor! - N-ai pentru ce.
Am intrat în casă.
Gina?
Gina nu era, deci mi-am făcut de cap.
Apoi m-a luat somnul
şi am adormit ca o prinţesă.
Erau şi trei urşi, ca în Bucle aurii.
Am fost politicoasă.
Vă băgaţi şi voi?
Problema era
că nu erau urşi, iar aia nu era casa Ginei.
Cine eşti?
În casa cui mă aflam?
OAMENI DIN FLORIDA.
RELAXARE
DE CE BĂRBAŢII IUBESC SCORPIILE
Numele meu e Natalie Slavek
şi locuiesc de 11 ani în Naples, Florida.
Iubesc locul ăsta.
Parcă trăiesc în paradis.
Şi mă gândeam că ar fi bine să-i fac reclamă.
Bună! Sunteţi la plimbare cu Natalie.
MARŢEA DE PLIMBARE
Şi azi e marţi, deci...
Aşa am creat „La plimbare cu Natalie”.
Sunt destul de cunoscută. Sunt „La plimbare cu Natalie”.
Iniţial, credeam că-i: „La o tură cu Natalie”.
I-am zis: „Nu! Cu asta se ocupă vară-mea Debbie, din Dallas.”
PRIETEN CU NATALIE
Sunt Ed Caputo din Naples, Florida.
Azi e cam înnorat,
dar de obicei vremea e plăcută.
Asta când n-avem uragane.
L-am cunoscut pe Ed acum vreo zece ani.
E o fată foarte veselă, e haioasă.
Ne-am împrietenit
şi i-am fost alături de-a lungul anilor.
NU MERGEŢI PE DUNE
Povestea începe cu o zi obişnuită la plajă.
Beam tequila într-o după-amiază.
Am tulburare bipolară. O ţin sub control cu tratament,
dar pe atunci...
nu prea o ţineam.
Cred că e bine.
M-am întâlnit cu o doamnă.
Bună!
Era de treabă, dar îi plăcea mult să bea.
Îmi place să beau.
Da!
Ne-am întors la hotel.
Îmi place să beau.
S-a făcut muci. Eu încă beam tequila.
Pe flaconul meu de pastile scrie să nu consumi alcool.
Şi am aflat că nu degeaba scrie asta.
Dacă bagi tequila, uiţi şi cum te cheamă.
Nu mai ştii nimic.
Poliţia!
Hopa!
Au chemat poliţia la camera noastră.
Deschideţi! Poliţia!
Doamnă, lumea s-a plâns de gălăgie.
Şi cică am lovit o poliţistă în piept.
Suge-o, curcanule!
Eu nici nu ştiu să lovesc.
Dacă aş fi lovit-o, aş fi făcut aşa.
Suge-o, curcanule!
Se pare că lovesc ca o fetiţă.
Dar cică poliţista s-a simţit în pericol.
A scos dispozitivul...
şi m-a curentat în abdomen, între craci şi-n fund.
- Aşa... - Da.
Asta-i problema-n Naples.
Nu există criminalitate. E fabricată.
La ce te uiţi? Dă-te jos din pat!
M-au acuzat de ultraj.
NATALIE SERIA 206863
O FEMEIE A LOVIT O POLIŢISTĂ
Parcă mi s-a înscenat.
Voiau neapărat să mă agaţe cu ceva.
Te agăţ eu cu ceva!
Au renunţat la acuzaţia de ultraj,
dar am luat doi ani de control judiciar.
Ce porcărie!
Au zis că-mi dau cinci ani la următoarea abatere.
Cinci ani de închisoare!
Eu nici măcar nu-s agresivă, la naiba!
O SĂPTĂMÂNĂ MAI TÂRZIU...
Aşadar, trecem la miercurea următoare.
Era zi de instanţă
şi, conform controlului judiciar,
în fiecare miercuri trebuia să merg la instanţă.
Ar fi trebuit să fiu acolo,
dar eu eram la plajă.
Mie-mi place să merg la plajă dimineaţa.
Mă ajută cu endorfinele.
Bună, fato!
„Dimineaţa pe plajă.”
Petrec dimineaţa pe plajă.
Vorbeam cu toate prietenele.
E super. Ar trebui să veniţi.
Ţi-ai injectat Botox în braţe?
Mi se pare că e un luciu bun.
Îl ştiu pe Vance. A vrut să mi-o tragă.
Vrea să intre nepoţii peste el? Ce scârbos, Brandi!
Nu eram cu ochii pe ceas.
Era 13:30, trebuia să fiu la instanţă la ora 14:30.
Nu mergi la instanţă?
La naiba!
Nici n-aveam când să mă schimb.
M-am prezentat cu nonşalanţă în costumul de baie.
Judecătorul era un tip glumeţ.
Am ajuns, onorată instanţă.
Dar nu era deloc pămpălău.
Aşa veniţi în sala mea?
Purta un costum de baie scump.
E foarte scump.
Aveam un sutien beton
de la Victoria’s Secret.
Deci probabil că se uita la mărimea sânilor mei,
fiindcă păreau mult mai mari.
Nu era ceva ieftin.
Ea a crezut că e în regulă.
Judecătorul, nu.
Nu cred că e în regulă.
Mi-au prescris alt tratament...
numit Haldol.
„Haldol.”
Puteţi pleca, dnă Slavek.
- Onorată instanţă! - Puteţi pleca!
M-a lăsat să zburd liberă.
Faza cu acest medicament...
e că se prescrie pentru schizofrenie.
Nu mi-a priit deloc.
Poliţista aia era acolo şi eu o luasem razna.
Sunt cu ochii pe tine.
O luasem pe ulei,
eram confuză, o luasem razna.
Şi, într-o zi, am eu ac de cojocul tău.
Era nasol.
O luasem razna şi aveam nevoie de ţigara electronică, dar n-avea baterie.
M-am dus să-mi cumpăr alta.
Nu ştiu ce era cu mine, dar aveam nevoie de un fum.
M-au lăsat să fumez înainte să plătesc.
Dar era o problemă.
Mi-a fost respins cardul.
TRANZACŢIE EŞUATĂ FONDURI INSUFICIENTE
Chiar dacă n-am putut plăti o ţigară electronică de zece dolari,
m-am gândit să merg şi să-mi cumpăr o maşină nouă.
Era acolo o doamnă
care încerca să-mi calculeze ratele.
N-aveţi niciun ban.
Am zis: „Vai! Trebuie să plec.”
Şi am fugit din reprezentanţă.
Între timp, ţigara electronică neplătită mă băga în belele.
A furat de aici.
M-au acuzat de furt.
Furt!
M-au făcut şi hoaţă.
Cumva, ajunsesem într-un cartier de bogătani.
Un cartier de milionari, cu vile lângă plajă.
Eu eram praf de la pastilele Haldol,
mă simţeam ca într-o poveste.
Înţelegi?
E o zi minunată în Naples!
Apoi am început s-o caut pe prietena mea Gina.
Dar nu reuşeam s-o găsesc.
Bună! O caut pe prietena mea Gina.
Ea locuia lângă plajă,
într-o casă asemănătoare cu cele de acolo.
Are o casă asemănătoare cu cele de aici.
Era într-un cartier străin şi avea halucinaţii cu desene animate
şi cine ştie ce-i mai trecea prin cap.
Pardon!
Poate te ajut eu.
Casa Ginei e mai la vale, pe dreapta.
Eşti sigur?
Ai încredere-n mine! Ce s-ar putea întâmpla?
- Mersi pentru ajutor. - Cu plăcere!
Sau era la stânga. Sau sus. Sau jos.
Depinde cum priveşti, nu?
Când am ajuns acolo, am văzut o casă şi mi-am zis...
E casa Ginei.
Dar eu nu-mi aminteam atunci...
Gina?
...că Gina murise.
Da. Gina e moartă de câţiva ani, Ar fi trebuit să menţionez şi asta.
Gina, sunt eu, Natalie! Intru!
Ceva nu era în regulă,
de vreme ce căutam oameni morţi.
Gina! Nenorocito, unde eşti?
Aşadar, intrasem prin efracţie...
Ginuţo!
...într-o casă din cel mai luxos cartier.
Şi cu infracţiunea de ultraj menţionată în cazierul judiciar.
Aia nu se şterge.
Eram considerată o persoană rea.
- Cred că-i o persoană rea. - Deci ea e.
Şi poliţista cu electroşocul...
Sărăcia naibii!
...mă căuta de zor.
Nu mai scăpam de poliţie.
Am intrat în bucătărie şi am dat de ea.
Doamna Myrtle. Adevărata proprietară a casei.
Se uita confuză la mine.
Nu o chema Myrtle, dar era o bătrână de treabă.
- Bună! - Bună?
A fost ciudat.
„DNA MYRTLE” ADEVĂRATA DNĂ MYRTLE N-A VRUT SĂ APARĂ
Eram cu prietenii mei din California la o cafea.
Nu era amuzant, dar...
Au zis: „Ce se întâmplă aici?”
Cine e?
Era în costum de baie şi avea un colier de perle.
- Bună! - Sunt confuz.
Erau confuzi. Şi aveau vreo 90 de ani.
Bieţii de ei! Puteam să le provoc un infarct.
O aşteptam pe nepoata mea. Se numeşte Sarah.
Sarah!
Prietena mea din California avea degenerescenţă maculară.
Sarah, te aşteptam!
A îmbrăţişat-o pe Natalie, crezând că era Sarah.
Am îmbrăţişat-o şi eu.
A zis: „Sunt eu, Tuşica.”
Sunt eu, Tuşica!
I-am zis: „Aia nu-i Sarah.”
- Nu-i Sarah? - Nu, Mary, nu-i Sarah.
- Atunci, cine eşti? - Chem poliţia.
Poliţia.
Nu-i nevoie, Jim.
Alo?
Aş fi sunat la poliţie, dar nu m-am simţit în pericol.
Eu pur şi simplu mă uitam la ea şi nu înţelegeam nimic.
Se simţea ca acasă.
Noi stăteam şi ne uitam la ea.
Am fost politicoasă.
Vreţi şi voi chipsuri?
Am zis că o aştept pe Gina.
O aştept pe Gina.
Apoi mi s-a făcut somn.
S-a dus în dormitor şi s-a culcat.
Am văzut patul şi m-am gândit să trag un pui de somn.
Până la urmă, m-am întins acolo...
şi m-am culcat.
E prea mult. Anunţ poliţia.
Poliţia.
Am zis nu!
Nu era violentă. N-a făcut nimic.
Doar a intrat în casă şi s-a culcat.
Localizează ultimul apel!
Era o zi toridă, aşa că am sărit în piscină.
A dat o tură de piscină.
M-au lăsat să fac ce-am vrut.
Marco!
Eu tot credeam că-i casa Ginei. Nu ştiam ce fac.
Comiteam altă infracţiune.
Le-am zis prietenilor mei: „Trebuie să fac ceva.”
Trebuie să fac ceva.
Nu-i întreagă la minte.
Am vorbit cu ea şi i-am zis...
Vreau să pleci.
Cred că mă plictisisem, aşa că am plecat.
A trecut prin casă şi a ieşit prin spate.
Mersi pentru chipsuri!
A demarat în trombă.
Noi trei am rămas pe alee,
întrebându-ne ce-i de făcut.
Am zis: „N-are ce căuta la volan.
Pot doar să anunţ poliţia.”
Altfel, cine ştie ce s-ar întâmpla?
M-am dus la plajă
şi am tras acel pui de somn mult dorit.
Alo, Poliţia Naples? Vreau să fac o...
- Ce rapid! - Unde e?
M-au pus să merg la plajă, ca să fac identificarea.
Când am găsit-o, părea confuză şi ameţită.
Nu ştia unde se află.
Te-am prins.
Conform poliţiei, a intrat în casă...
ARESTATĂ PENTRU INFRACŢIUNE BIZARĂ
...crezând că era a unei prietene.
Ştirea n-a fost distribuită doar local.
Ci şi la nivel naţional. A ajuns şi-n oraşul meu natal.
Eram îngrozită.
Femeia a intrat pe uşa principală
şi s-a comportat ca la ea acasă.
Are nevoie de o îmbrăţişare, de haine curate
şi de un soţ, probabil.
A apărut la televizor, a fost amuzant.
Un reporter a zis: „De la unu la zece pe scara ciudăţeniei...”
Intrarea prin efracţie din Naples primeşte nota 11.
Mi-au dat 45 de zile.
M-au dus la Penitenciarul Collier.
I se mai spune şi „Hotelul”.
La culcare!
După câteva zile,
mi-am dat seama că am timp să mă apuc de cartea mea.
Şi aşa m-am apucat de scris,
ghemuită acolo, pe pat.
Începusem ziua pe plajă...
Am scris câteva capitole.
Odihneşte-te în pace, Gina!
A zis că vrea s-o ajut cu cartea.
Am zis: „Bun, hai să ne apucăm de scris o carte!”
O scriem împreună.
Vedeţi, e şi numele ei! „Edward Caputo şi Natalie Slavek.”
Se numeşte Dusă cu pluta. Primul capitol e despre acea experienţă.
Am vrut să-i ajut pe alţii cu cartea mea.
Sunt mulţi oameni care suferă de asta.
Nu auzisem de tulburarea bipolară până s-o cunosc pe ea.
Din păcate, multe sunt duse cu pluta.
Şi poate că citind poveştile ei, nu se vor mai simţi singure.
Mulţi sunt speriaţi de bolile psihice.
Eu dau înainte aşa, îmi place să râd.
Cred că râsul e cel mai bun tratament.
Am ajuns unde-mi doresc. Viaţa e în mâinile mele.
Respect mottoul statului.
„În vacanţă, sus pe bar, dar respect controlul judiciar.”
Lucrez şi la un scenariu, se cheamă Dotat.
E despre Charlie Sheen, care e bine dotat
şi intră în industria pornografiei.
Iar regizorul şi producătorul vor să facă un film pentru adulţi
despre penisul perfect.
Şi explorează variante ca Jon Hamm.
El are renumele ăsta.
Şi alţi oameni care ar putea avea penisul perfect.
Dacă Charlie Sheen vede asta, să mă sune la...
E numărul meu.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă