מה שתחזו בו כעת עשוי להיות מסוכן, בלתי חוקי, בלתי מוסרי,
קטנוני, חסר יושרה, מושחת ומטופש ללא כל ספק.
אך הוא גם כולו אמת.
סוג של.
- נייפלס, פלורידה -
הכול התחיל באופן די פשוט.
רק ניסיתי למצוא את חברה שלי, ג'ינה.
ג'ינה.
הבעיה הייתה שרשמו לי תרופה חדשה.
היא עשתה אותי קצת סתומה.
אולי אוכל לעזור לך, יקירתי.
היי! אני מחפשת את הבית של ג'ינה.
הבית של ג'ינה ממש כאן, נטלי.
תודה רבה לך על עזרתך. - בשמחה.
הלכתי ישירות אל הבית.
ג'ינה?
ג'ינה לא הייתה שם, אז פשוט הרגשתי בבית.
ואז נעשיתי ישנונית,
ומצאתי את עצמי שוכבת לי כמו זהבה, מנמנמת.
ואפילו היו שלושה דובים כמו עם זהבה.
הייתי אדיבה מאוד.
תרצו להצטרף אליי?
הבעיה הייתה
שאלו לא היו דובים וזה לא היה הבית של ג'ינה.
מי את?
בבית של מי הייתי?
- זו פלורידה, אחי -
- הירגעו -
- למה גברים אוהבים ביצ'יות -
היי, שמי נטלי סלייבק,
ואני תושבת נייפלס, פלורידה, ב-11 השנים האחרונות.
אני מאוהבת בנייפלס.
זה כמו לחיות בגן עדן.
וחשבתי שכדאי לשים זרקור על המקומות היותר קטנים ובלתי ידועים.
בוקר טוב, כאן נטלי מכירה את נייפלס...
- שלישי אנרגטי! -
והיום יום שלישי, מה שאומר...
כך התחלתי את נטלי מכירה את נייפלס.
אני די ידועה כאן. אני נטלי מכירה את נייפלס.
במקור, עשיתי טעות קלאסית ואמרתי "נטלי עושה את נייפלס".
ואני כזה, "לא. אתם מתכוונים לבת דודה שלי בדאלאס, דבי".
- אד חבר של נטלי -
אני אד קפוטו. אני גר בנייפלס, פלורידה היפהפייה.
היום גשום וסוער,
אבל לרוב מזג האוויר אצלנו ממש נהדר
חוץ מההוריקנים.
הכרתי את אד לפני כעשר שנים.
יש לה אישיות תוססת, מאוד כיפית.
פשוט התיידדנו
והתלוויתי לכמה מהחוויות המטורפות שלה לאורך השנים.
- יש להתרחק מהדיונות -
הסיפור שלנו מתחיל ביום תמים בחוף הים.
לגמתי טקילה אחר הצוהריים.
יש לי הפרעה דו-קוטבית. היא מנוהלת תרופתית,
אבל באותה תקופה...
היא לא נוהלה כל כך טוב.
נראה די טוב.
בסופו של דבר פגשתי איזו אישה.
היי.
היא הייתה מאוד נחמדה, אבל למרבה הצער היא אהבה לשתות.
אני אוהבת לשתות.
הו, כן.
חזרנו לחדר במלון.
אני אוהבת לשתות.
היא השתכרה לגמרי. אני עדיין לוגמת מהטקילה.
על בקבוק התרופות שלי כתוב, "אין לשתות אלכוהול".
וכשעשיתי מחקר קטן משלי, גיליתי שזה נכון.
אם מוסיפים נגיעה של טקילה, לא זוכרים שום דבר.
נגיעה של טקילה, לא זוכרים שום דבר.
הכול נמחק.
משטרה!
הו, לא.
אז מסתבר ששוטרים הוזעקו לחדר שלנו.
לפתוח! משטרה!
גברת, הגענו לכאן עקב תלונה על רעש.
ואני מניחה שנתתי לשוטרת אגרוף בחזה "לכאורה".
תאכלי חרא, חזירה!
אני בכלל לא יודעת איך לתת אגרוף.
אם נתתי אגרוף, זה בטח היה ככה.
תאכלי חרא, חזירה!
נראה שאני מרביצה כמו בחורה.
אבל הם אומרים שהשוטרת חשה מאוימת.
אז היא כיוונה אלי טייזר...
וחשמלה אותי בבטן, במפשעה ובתחת.
כאילו... - כן.
זאת הבעיה עם נייפלס.
אין שם פשע. הם יוצרים פשע.
על מה את מסתכלת? תעיפי ת'תחת שלך מהמיטה!
הואשמתי בתקיפת שוטר.
- נטלי חטיבה 206863 -
- אישה הכתה שוטרת -
זה כמעט כאילו הפלילו אותי.
הם היו נחושים להפיל אותי על משהו.
אני אפיל אותך על משהו.
בסוף ביטלו את אישום התקיפה,
אבל נתנו לי שנתיים על תנאי.
בולשיט.
הם אמרו שאם אפשל שוב, אוכל לקבל עד חמש שנות מאסר.
חמש שנות מאסר!
ואני כזה, "אני אפילו לא אלימה, קיבינימט".
- שבוע אחד בלבד לאחר מכן... -
אז, נדלג ליום רביעי שלאחר מכן.
היה משפט,
וקיבלתי סוג של תנאים מגבילים
לפיהם בכל יום רביעי אני צריכה ללכת לבית המשפט ולפגוש את השופט.
אז, הייתי צריכה להיות בבית המשפט,
אבל הייתי בחוף הים.
ביום טיפוסי, אני הולכת לחוף הים בבוקר.
זה מפעיל... את כל האנדורפינים.
היי, אחותי.
אני קוראת לזה "הבוקר החופי" שלי.
אני פה עושה את הבוקר החופי שלי.
אז הייתי בטלפון, התקשרתי לכולם.
מהמם פה. כדאי לך לבוא לפה.
עשית בוטוקס בבית השחי או משהו?
נראה לי שזה ליפ גלוס טוב בשביל, כאילו, אירוע.
אני זוכרת טוב מאוד את ואנס. הוא ניסה לזיין אותי.
הוא רוצה שהנכדים שלו יתפסו אותו באמצע? זה דוחה, ברנדי!
בינתיים, אני לא שמה לב לזמן.
כבר איזה 1:30 ואני צריכה להיות בבית המשפט ב-2:30.
רגע, אין לך בית משפט היום?
פאק.
פאק!
לא היה זמן להחליף בגדים, או ללכת הביתה.
אז פשוט רצתי לבית המשפט בבגד ים, כאילו זה נורמלי.
השופט היה בחור עליז.
עשיתי זאת, כבוד השופט.
אבל הוא לא פראייר.
מה את לובשת באולם בית המשפט שלי?
היא לבשה בגד ים יקר מאוד.
הוא מאוד יקר.
ואתם יודעים, הוא מגיע עם חזייה פצצה.
של ויקטוריה סיקרט.
אז הוא כנראה הבחין בגודל החזה שלי
כי הם עברו הגדלה איזה ארבע פעמים.
זה לא איזה משהו מחנות הכול בדולר.
אז היא חשבה שזה בסדר, אבל השופט לא חשב כך.
השופט לא חשב שזה בסדר.
אני לא חושב שזה בסדר.
אז נתנו לי תרופה חדשה...
שנקראת "הלידול".
הלידול.
את יכולה ללכת, גב' סלייבק.
כבוד השופט! - את יכולה ללכת!
הוא שחרר אותי חזרה לטבע להתרוצץ חופשיה.
עכשיו, הקטע עם הלידול...
הוא שרושמים אותו בדרך כלל לסכיזופרניה.
הייתה לי תגובה רעה לזה.
השוטרת שעצרה אותי הייתה שם והרגשתי משוגעת.
אני אעקוב אחרייך, גברת.
זה גרם לי להזות,
להיות מבולבלת, סתומה.
ויום אחד, אני אתפוס אותך.
כאילו, זה היה רע.
אני ממש סתומה בשלב הזה ויש לי דודה לעשות וייפ, אבל הסוללה נגמרה.
אז הלכתי לחנות וייפ.
אני לא יודעת מה נכנס בי, אבל הייתי פשוט חייבת לעשות וייפ.
הם נתנו לי לאדות בחנות עד שהייתי מוכנה לשלם.
הייתה רק בעיה אחת.
כששילמתי, היה סירוב בכרטיס.
- סירוב -
אז, נראה שלמרות שלא יכולתי לקנות עט וייפ בעשר דולר,
חשבתי שזה יהיה רעיון טוב ללכת לסוכנות רכב ולקנות רכב חדש.
אז ישבתי עם איזו גברת,
והם ניסו לחשב עלויות בהשוואה לרכב שלי.
יש לך אפס דולר.
אז אמרתי כזה, "אלוהים! אני חייבת ללכת".
ועזבתי את הסוכנות בריצה.
בינתיים עט הווייפ שלא יכולתי לקנות הכניס אותי לעוד צרות.
היא גנבה ממך.
הואשמתי בגניבה.
גניבה!
אז עכשיו חושבים שאני גנבת.
ואיכשהו מצאתי את עצמי בשכונה מאוד מפונפנת כזאת.
זו הייתה שכונה של מולטי מיליונרים עם בתים על קו החוף.
ואני עדיין כל כך גמורה על ההלידול שזה הרגיש כמו ארץ הפלאות.
מבינים מה אני אומרת?
זהו יום יפהפה בנייפלס!
ואז התחלתי לנסות למצוא את חברה שלי ג'ינה.
אבל לא כל כך הצלחתי.
היי. אני מחפשת את חברה שלי ג'ינה.
היא חיה ליד החוף.
בבית שדומה לבתים שאני רואה.
יש לה בית דומה מאוד לבתים שאני רואה.
אז, היא בשכונה הזו בזמן שהיא הוזה על חתולי צ'שייר
וכל שאר הדברים שעלו לה בראש.
אהמ.
אולי אוכל לעזור.
כדי להגיע לבית של ג'ינה, פשוט הולכים במורד הרחוב ופונים ימינה.
אתה בטוח?
סמכי עלי. מה כבר יכול לקרות?
תודה רבה לך על העזרה. - בשמחה.
אולי זו פניה שמאלה. או למעלה. או למטה.
תלוי באיזה אופן מסתכלים על זה, לא?
כשאני עוברת מעבר לפינה, אני מיד רואה בית אחד ואני כזה...
זה הבית של ג'ינה.
מה שלא זכרתי אז...
ג'ינה?
הוא שג'ינה מתה.
אה, כן. ג'ינה מתה לפני שנים. הייתי צריכה להזכיר את זה.
ג'ינה, זו אני, נטלי. אני נכנסת.
כמובן, שמתפתחת איזו בעיה
במוח שלי אם אני מחפשת אנשים מתים.
ג'ינה! איפה את, יא כלבה?
אז, הנה אני מסיגה גבול...
ג'ינז!
בשכונה היקרה ביותר באמריקה.
ובתיק שלי עוד יש רישום של תקיפת שוטר.
שלא נמחק.
סומנתי כאדם רע.
אני חושבת שהיא אדם רע. - זו היא, אין ספק.
והשוטרת חובבת הטייזרים הזו...
כלבה שבורה.
מחפשת אותי שם בחוץ.
אין לי רגע מנוחה עם המשטרה.
נכנסתי למטבח ושם מצאתי אותה.
גב' מירטל. בעלת הבית האמיתית.
והיא מסתכלת עלי וכזה, "מי את?"
שמה לא היה באמת גב' מירטל, אבל היא הייתה זקנה נחמדה.
היי - שלום?
זה היה מוזר.
- "גב' מירטל" - הגברת האמיתית העדיפה שלא לחשוף את זהותה האמיתית -
החברים שלי מקליפורניה היו אצלי ושתינו קפה.
זה לא היה ממש מצחיק, אבל זה היה...
הם ישבו שם ושאלו, "מה קורה שם?"
מי זה?
היו לה פנינים גדולות על הצוואר ובגד ים.
היי. - אני מבולבלת.
כאילו, הם היו מבולבלים ובשנות ה-90 לחייהם.
מסכנים, יכלו לקבל שבץ בגללי.
אנחנו מחכים לאחיינית שלי שאמורה להגיע, קוראים לה שרה.
שרה!
לחברה שלי מקליפורניה יש ניוון מקולרי.
שרה, חיכינו לך!
היא חיבקה את נטלי, כי היא חשבה שהיא שרה.
חיבקתי את הגברת הזו.
והיא אמרה, "אני דודה שלך".
זו אני, דודה שלך!
ואני אמרתי, "זו לא שרה".
לא שרה? - לא מרי, לא שרה.
אז... מי את? - אני מתקשר למשטרה.
משטרת נייפלס?
אין בזה צורך, ג'ים.
הלו? הלו?
הייתי מתקשרת למשטרה מיד, אבל לא חשתי מאוימת כלל.
פשוט הבטתי בה. כאילו, "מה לכל הרוחות היא עושה?"
היא פשוט הרגישה בבית.
ופשוט ישבנו שם והבטנו בה.
הייתי אדיבה מאוד.
תרצו קצת צ'יפס, חבר'ה?
ואמרתי, "פשוט אחכה כאן לג'ינה".
פשוט אחכה כאן לג'ינה.
ואז נעשיתי מנומנמת.
היא נכנסה לחדר השינה ונכנסה למיטה.
אז הייתה מיטה וחשבתי, "הו, אני צריכה לנמנם".
בסוף שכבתי בחדר ההוא...
נמנמתי.
זה כבר מוגזם. אני מתקשר למשטרה.
משטרת נייפלס.
אמרתי לא!
היא לא הייתה אלימה. היא לא עשתה שום דבר.
היא רק נכנסה לבית ואז נמנמה בחדר השינה.
תאתר את מיקום השיחה האחרונה.
זה היה יום חם בפלורידה, אז קפצתי לבריכה שלה.
היא שחתה בריכה אחת.
הם נתנו לי לעשות מה שבא לי.
מרקו!
עדיין חשבתי שאני בבית של ג'ינה. לא ידעתי שאני מסיגה גבול.
עוד פשע.
הסתכלתי על חברה שלי ואמרתי, "אני חייבת לעשות משהו בקשר לזה".
אני חייבת לעשות משהו בקשר לזה.
היא לא בסדר בראש.
יצאתי ודיברתי איתה, ואמרתי...
את צריכה ללכת.
אני מניחה שאז כבר נמאס לי להיות שם, אז עזבתי.
היא רצה דרך הבית עד לדלת.
תודה על הצ'יפס.
היא נכנסה לרכב שלה ונהגה בפראות.
שלושתנו עמדנו בקצה שביל הגישה,
ותהינו מה נעשה בקשר לזה.
ואמרתי, "אסור לה להיות בתוך רכב.
כל שאוכל לעשות הוא להתקשר למשטרה".
כי אחרת, מי יודע איפה היא תגמור?
בסוף הגעתי לחוף,
וסוף סוף תפסתי את התנומה שהייתי צריכה.
שלום, תחנת משטרת נייפלס. אני רוצה לדווח על...
וואו, שירות מעולה. - איפה היא?
הם ביקשו ממני לרדת איתם לחוף כדי לזהות אותה.
וכשמצאנו אותה, היא נראתה מבולבלת ומטושטשת,
והיא לא ידעה היכן היא.
את שלי עכשיו.
המשטרה אמרה שהיא נכנסה לבית...
- אישה נעצרה על פשע משונה -
מכיוון שחשבה שהוא שייך לחברה שלה.
קטע החדשות למעשה לא הגיע רק לחדשות המקומיות.
הוא הגיע לחדשות הארציות. הראו את זה אפילו בעיר בה גדלתי.
הייתי מבועתת.
האישה הזו נכנסה בדלת הראשית
ופשוט הרגישה בבית.
היא צריכה חיבוק טוב וקצת בגדים נקיים.
ובעל, אולי.
היא הייתה בטלוויזיה וזה היה קורע.
מישהו בחדשות אמר, "בסולם המוזרות מאחת עד עשר..."
זה היה 11. הפריצה הזו בנייפלס מטורפת.
נתנו לי 45 יום.
אז הייתי עצורה בבית המעצר המחוזי קולייר,
הידוע גם כמלון קולייר.
לכו לישון.
אז, אחרי כמה ימים,
הבנתי שיש לי המון זמן לעבוד על הספר שלי.
אז, ישבתי שם בסגנון אינדיאני,
מכווצת, מנסה לכתוב.
היה לי בוקר חופי קלאסי...
כתבתי כמה פרקים.
נוחי על משכבך בשלום, ג'ינה.
היא באה אלי ואמרה שהיא צריכה עזרה עם הספר שלה.
אז אמרתי, "טוב, אז בואי נתחיל לכתוב יחד ספר".
היא ואני כותבים אותו יחד.
כפי שניתן לראות, גם השם שלה פה. "אדוארד קפוטו ונטלי סלייבק".
קוראים לו "ילדה קוקו".
ופרק הפתיחה מתאר את החוויה הזו.
רציתי לכתוב את הספר כדי לעזור לאנשים.
יש כל כך הרבה אנשים שסובלים מהמחלה הזו.
לא שמעתי מעולם על הפרעה דו-קוטבית בעצם עד שפגשתי את נטלי לפני עשר שנים.
יש הרבה ילדות קוקו שם בחוץ, למרבה הצער.
ואולי בעזרת הסיפור הזה, הן לא ירגישו כל כך לבד.
העניין עם הפרעות נפשיות, הוא שכולם רואים אותן ככל כך אפלות.
אני פשוט מסתלבטת, כי אני אוהבת לצחוק.
אני חושבת שצחוק הוא התרופה הטובה ביותר שיש.
אני חיה את החלום. אני שולטת בחיי.
ואני חיה את המוטו של המדינה.
"בואו לחופשה והישארו על במאסר על תנאי".
אני גם עובד על תסריט בשם "מצויד,
שהוא על צ'ארלי שין, שהוא מצויד היטב,
מתחיל לצלם סרטים פורנוגרפיים.
והבמאי והמפיק רוצים לצלם
סרט פורנוגרפי על הפין המושלם.
אז הם חוקרים, אתם יודעים, כמו ג'ון האם.
גם לו יש מוניטין כזה.
ואנשים שונים שייתכן שמצוידים בפין המושלם.
אם צ'ארלי שין צופה בזה, התקשר אלי למספר...
זה המספר שלי.
תרגום כתוביות: תוומר לביא