Ce urmează să vedeţi poate părea periculos, ilegal, depravat,
meschin, nechibzuit, imoral
şi, cu siguranţă, stupid.
Dar e şi complet adevărat. Să zicem.
CALDĂ-ŞI-GATA-DE-SERVIRE
S-a întâmplat în 2012.
Băgasem atâtea droguri, că nu ştiam ce-i cu mine.
Alarma suna încontinuu. Era oribil.
Eram complet derutat.
A sunat şi telefonul.
Am răspuns.
Alo?
Era paza, care întreba...
Ce se petrece? E totul bine?
Am zis că da, totul e în regulă.
Da, totul e în regulă.
Apoi mi-am dat seama că eram în chiloţi şi şosete.
Am pus un şorţ de bucătărie pe mine.
Am luat două sticle de apă, o brioşă şi am sărit pe geam.
OAMENI DIN FLORIDA.
Mă numesc Chad Corn. Sunt din Pensacola, Florida.
Sunt meşter. Am sindromul Tourette.
Sunt nişte mişcări involuntare,
cam ca strănutul.
Poţi să te abţii puţin, dar nu de tot.
Sunt şi ticuri faciale, verbale.
Cu timpul, m-am apucat de băutură.
Alcoolul mă făcea să uit de toate.
Uitam şi de Tourette.
După o vreme, m-am apucat şi de droguri.
De tot felul.
După ce am devenit consumator de droguri, mi-am dat seama
că am o latură urâtă.
Latura „Chad cel Rău”.
Chad cel Rău era versiunea mea malefică.
Da, Chad! Eu sunt!
Cea care voia doar să petreacă.
Era nebun de legat.
Da!
Într-o zi, pierdeam vremea la serviciu.
Am văzut pe Facebook că amicul meu, Jimmy,
organiza un concert.
Cântase în deschidere pentru artişti mari,
avea foarte mult succes.
Sunt Jimmy Vandever.
Artist, cântăreţ, betonist, spărgător de blesteme generaţionale,
vraci, visător cosmic.
Nume de scenă: Jimmy V. Artist pursânge.
Eu îţi zic, nimeni n-ascultă O iau pe ulei, sută la sută
Orice ai fi, tre’ să ştii Mă doare-n cot de absolut tot
Îl ştiu pe Chad de 25 de ani. Mi-e bun prieten.
I-am şi botezat fiica,
ceea ce a fost o onoare.
Ne-am născut la 11 zile diferenţă.
Suntem foarte apropiaţi.
CONCERT
M-am dus acolo,
la barul unde cânta Jimmy şi atmosfera era încinsă.
Jimmy cânta pe o scenă mare.
Artist, cântăreţ, betonist
Spărgător de blesteme generaţionale Zic adevărul chiar de-i trist
Visător cosmic, vraci Lupt cu oricine, aşa că taci...
Ăla-i amicul meu.
Ne-am născut la diferenţă de 11 zile.
- Suntem prieteni la cataramă. - Tare.
Nu eram pe val, aşa că am decis să bag ceva.
Trebuie să bag ceva!
Adică, eu ador să petrec.
Ador să petrec.
L-am sunat pe tipul care-mi vindea droguri.
A zis că vine în 15 minute.
- Revin imediat. - Bine.
Mersi c-ai venit!
Noaptea asta rămâne-n istorie.
Da!
M-am dus înapoi...
Chad s-a întors şi se vedea pe faţa lui.
Era... Avea mandibula aşa, într-o parte.
Tot dădea din ea în stânga şi-n dreapta.
M-am dus la baie.
Am băgat puţin. Apoi, mai mult.
În situaţii de genul ăla, nu ştiam cum să mă opresc.
Băgam întruna.
M-am întors în club.
Glumeam mereu că fetele mă vedeau şi ziceau:
„Frate, tipul ăla ştie să petreacă!”
Tipul ăla ştie să petreacă.
Chestia e că ştiu să dansez când sunt treaz,
dar, dacă sunt praştie, mă fac de râs.
Am vrut să iau ceva de băut ca să mă liniştesc.
- Încă un alcool! - Două!
Nu-mi vindeau, credeau că sunt beat.
- Eşti beat. - Dar eu eram drogat.
Nu, suntem drogaţi.
Sau beat şi drogat.
- Beat şi drogat. - Nu.
Suge-o!
Nu mă lua cu d-astea!
I-o trag lu’ mă-ta!
Să mă duc dracului? Du-te tu!
Ţin minte că deveneam paranoic.
Era drogat bine de tot, absolut praf.
Da, e drogat bine de tot E făcut praf
E paranoic I se zbat ochii-n cap
Mandibula se plimbă, dinţii scrâşnesc
Zici că molfăie ceva Ce nu pot să zăresc
Acela era Chad cel Rău.
Credeam că o să vină poliţia la concert.
Eşti bine?
Eram praf, creierul îmi juca feste.
M-am dus la baie ca să ascund probele.
Nu! Le vor găsi în canalizare.
- Înghite-le! - Da.
- Nu zici rău. - Baftă!
În loc să le arunc în toaletă, am înghiţit ce a mai rămas.
Apoi, m-am hotărât.
Trebuia să plec de acolo.
Şi am plecat.
Am plecat din bar, dar tot simţeam că poliţia e pe urmele mele.
Încotro vă îndreptaţi, domnule?
Încercam să părăsesc zona.
Încerc să părăsesc zona.
Mi-am dat seama că nu erau acolo,
dar tot voiam s-o tai din drum.
Era o mlaştină pe acolo.
Am fugit până am dat de un pod.
Puteam să merg pe pod
sau să o iau prin mlaştină.
Se aşteaptă să mergi pe pod. Du-te prin mlaştină!
Am hotărât să nu merg pe pod.
Ci prin mlaştină.
Traversam mlaştina.
Noroi până la genunchi.
Mi-am tras piciorul şi pantoful a rămas în noroi.
- Am zis: „Rahat!” - Rahat!
L-am aruncat şi pe celălalt.
N-avea sens să port doar unul.
Am ieşit printre nişte copaci.
Am mers pe lângă o clădire. Nici nu ştiu ce clădire era.
Am încercat să urc pe ea.
Mi-am dat jos pantalonii şi i-am aruncat pe panoul electric,
ca să mă pot ţine de ei şi să urc.
Pantalonii s-au rupt şi au rămas agăţaţi de un şurub.
Am zis: „La dracu’!” I-am lăsat acolo.
- La dracu’! - Am reuşit să pierd şi tricoul.
Se făcuse deja şapte dimineaţa.
Ce nu-ţi convine?
Am văzut un Chick-fil-A.
Eram terminat, obosit, deshidratat.
Voiam să-mi iau ceva de băut.
În loc să intru în restaurant prin faţă,
am încercat prin spate.
În chiloţi şi şosete.
Angajaţii m-au întrebat ce fac.
Le-am zis că vreau nişte apă.
Şi pantalonii?
Cred că-s agăţaţi de un şurub.
Am plecat de la Chick-fil-A.
Eram foarte deshidratat. Nu era de glumă.
Dar am văzut un restaurant Little Caesars.
CALDĂ-ŞI-GATA-DE-SERVIRE
M-am uitat pe fereastră şi n-am văzut pe nimeni.
Eram tot deshidratat.
Mă gândeam că, dacă nu beau ceva, sigur o să mor.
Nu ştiam cum să intru.
Apoi, am văzut un steag.
Era reclama restaurantului.
L-am scos de acolo.
L-am băgat prin uşă.
Am dat cu el în încuietoare şi am deschis uşa.
Da!
Când s-a închis,
uşa s-a încuiat singură.
Am luat două sticle de Pepsi. Fereastra de comenzi era deschisă.
Am ieşit pe acolo şi am plecat.
A fost cel mai savuros Pepsi din viaţa mea.
Le-am băut imediat pe amândouă.
Tot ţi-e sete, nu?
Parcă nu mi-au ajuns. Tot însetat eram.
- Sunt tot însetat. - Aşa că m-am întors.
Ce faci?
Oare cum fac pizza proaspătă la doar cinci dolari?
Chad cel Rău o luase razna.
Haide, omule!
Care-i secretul, Chad?
Voia să afle de ce pizza proaspătă
costă doar cinci dolari.
- Uite! Pufoasă şi suculentă. - Cu crustă.
Îl obseda secretul.
Da.
Care naiba e secretul?
Nu-i niciun secret.
Sunt Owen Craig. Lucrez la Little Caesars.
Pizza Gata-de-servire e simplă.
Se vede prin geam. Se vede cum se coc.
Facem vreo zece pizza cu salam şi caşcaval pe oră.
Le ţinem lângă cuptor.
După comandă, intră în cuptor.
Ţinem vreo trei în cutiile din faţă
vreo 20 de minute, apoi trebuie să le aruncăm.
Sau le mâncăm dacă ne e foame.
După atâta Pepsi, setea trecuse,
dar apăruse foamea.
Salam, frate!
Aveau salam...
caşcaval, sos.
În clipa aia, mi s-au părut bune.
Apoi, a sunat alarma.
Chad cel Rău!
Nu ştiam ce se petrece. A sunat şi telefonul.
Nu răspunde!
Am răspuns.
Alo?
Era paza, care întreba ce se petrece.
Dacă e totul bine.
Ce se petrece? E totul bine?
Domnule? E totul în regulă?
Nu-i spune nimic! Închide!
Am zis că nu e bine.
Nu e bine.
E nasol. E foarte nasol.
Atunci mi-am dat seama că Chad cel Rău a dat-o de gard.
Şi că asta nu trebuia să se mai întâmple vreodată.
Nu mai pot să continui aşa, Chad cel Rău.
Nu spune asta, Chad! Te iubesc, frate! Suntem făcuţi unul pentru celălalt.
I-am zis că nu mai putem fi împreună.
I-am zis că-l las acolo, la Little Caesars.
Te las aici, la Little Caesars.
Chad?
Nu i-a priit vestea.
Chad cel Rău, nu!
Putea să degenereze.
A fost groaznic.
Era furios pe toate.
Sunt furios pe toate.
Ai nevoie de mine. Suntem prieteni la cataramă.
O zicală veche a indienilor spune că avem doi lupi în noi.
Cel pe care-l hrăneşti
e cel care va creşte.
Sunt cald şi gata de servire, Chad!
Nu.
Nu!
M-am gândit că e cazul să plec.
M-am dus în spate, m-am căţărat pe frigider
şi am reuşit să intru prin aerisirea din tavan.
Acolo, sus, eram praf de la droguri.
Nu ştiam încotro s-o apuc.
Voiam numai să plec de acolo.
Nu o să poţi fugi de mine!
Am simţit că cedează tavanul.
Am căzut fix în locul acela
de unde-ţi iei comanda.
Am căzut prin tavan.
Mi-am dat seama că sunt în chiloţi şi şosete.
Am văzut un şorţ.
L-am pus pe mine.
Mi-am lăsat numărul de telefon şi le-am cerut scuze.
Scuze.
Am luat nişte apă, o brioşă şi am sărit pe geam.
Fir-ar!
La naiba!
Desigur, venise şi poliţia.
Suspectul unei spargeri a fost prins purtând doar chiloţi,
şosete şi un şorţ Little Caesars.
Imaginaţi-vă!
Eu am aflat despre asta
când mama copiilor mei mi-a trimis articolul din presă.
Cică: „Vezi ce a făcut fratele tău?”
Mi-am dat seama că o luase razna.
Sunt Mike Corn. Fratele mai mare al lui Chad.
Se spune că ar fi luat apă, o brioşă şi un şorţ de angajat înainte să fugă.
La închisoare, mi s-a spus:
„Te-am văzut la TV. Eşti o legendă, frate!”
Toţi spuneau pe acolo:
„Uitaţi, fraţilor, e legenda! Omul din Florida!”
Corn a fost prins de poliţie în timp ce ieşea
pe fereastra pentru comenzi.
Am primit un an de închisoare.
Când a ieşit, eu l-am luat
şi l-am dus direct la reabilitare.
De atunci, e foarte bine.
Şi-a luat de curând o maşină. Lucrează pentru mine.
Când nu consumă, pot să am încredere-n el.
I-am zis: „Dacă nu consumi, vei fi bine.”
După ce mi-am revenit,
m-am mutat cu fratele meu.
E un şef şi un mentor grozav...
coleg, frate, de toate.
Să-ţi văd reflexele!
Cred că, în ultimii ani, Chad a reuşit să se descopere cum trebuie.
Se poate uita în oglindă cu satisfacţie
la persoana care a devenit.
Cu toţii am făcut tâmpenii.
Toată lumea! Ştii ce zic?
A fost un punct de cotitură. Foarte jenant.
Dar, dacă povestea mea îi inspiră pe alţii şi ei îşi spun:
„Dacă nebunul ăsta care a spart un Little Caesars
şi a căzut prin tavan, praf de la droguri şi alcool,
a reuşit să se schimbe şi să-şi îndrepte viaţa...”
Sunt cald şi gata de servire, Chad!
„...atunci, eu de ce n-aş putea?”
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă