Oroa dig inte, cowboy.
TILL MINNE AV MORRIS OCH GOSCINNY
Jag låter dig leva.
Men det blir värre.
Det blir värre för du kommer att vara omgiven av mig.
Till och med mitt i öknen.
I allt du hör,
kommer mitt namn finnas.
I allt du ser,
kommer mitt namn finnas.
I den viskande vinden,
kommer mitt namn finnas.
Varje steg du tar,
mitt namn.
Mitt namn kommer att vara muren du ständigt springer in i.
Och du kommer vara rädd, cowboy.
Rädd.
Även för din egna skugga.
CHAPTER VIII BACK TO THE ROOTS
ALBUQUERQUE 16 KILOMETER AV BARA DAMM…
Lincolns konvoj passerade här.
Vi är inte långt från ditt hem.
Mår du bra?
Jag mår bra, hurså?
Vi måste möta mannen som nästan dödade dig.
Det är han som måste möta oss.
Så det är så det är.
Jag är allvarlig och du spelar cool.
Ja, jag spelar cool för att vi är tre.
Vi är starkare ihop.
Jag är rädd att du skadar dig.
Det är konvojen. De har gått i en fälla.
Titta på kropparna.
De i grå uniformer är vakter, presidentens livgarde.
De blev nog tagna på sängen.
I allt du hör, I allt du ser,
kommer mitt namn finnas.
-Hallå! Vi analyserar situationen. -Okej.
Skyttarna gömmer sig på höjderna.
Vagnarna är genomborrade av kulor.
Men det hörs ingen mer kanoneld, så antingen har de slut på ammunition
eller så saboterades de som den där.
-Lyssna. Skottlossning. -Det där är en Sharps '59.
Det kommer från vagnarna.
En prickskytt som håller fienden i schack.
Med tanke på alla fallna vakter håller han inte ut länge.
Kort sagt, vi måste hitta ett sätt att ta oss över 300 meter öppen terräng,
bevakade av tungt beväpnade, skjutgalna dårar.
Ja.
Vi kommer behöva en plan som är… djärv.
Vårdslös.
Livsfarlig.
Korkad, helt enkelt.
Korkad.
Va? I Odysséen gör Odysseus det med får och det funkar.
Förutom att buskarna inte rör sig!
Har du en bättre idé? Jag tror inte det.
Stopp!
Jag ger mig!
Hör ni mig?
Jag ger mig!
Men inte min Winchester!
Det är presidenten.
Rör på er. Kom igen!
Kom igen!
Det här är skillnad mot kongressen!
Vi borde klara oss för tillfället.
Abraham Lincoln, USA:s 16:e president,
till er tjänst.
Kul att se dig igen, Luke. Hur länge sen var det?
Nästan tre år, herr president.
Lustigt nog när man tänker på vänner,
vill man bjuda in dem till Washington, och paff,
så hamnar man belägrade i Mexiko ihop.
-Ödet gör underverk. -Det här är inte ödet, herr president.
Jaså? Hur så?
En kupp? Vi hade precis val!
-Folket här har inget tålamod. -Nej, de har vapen, herr president.
Vi kom hit för att ta dig härifrån.
Det är därför du jobbar med ett team.
Jag förstår.
Oss emellan, Luke,
den gamla "häst, cowboy, ingen hygien, inget pratande, inget skrattande," rutinen
är lite förlegad.
-Tro mig, jag beklagar det. -Håller era försvarslinjer?
Ja, självklart. Bra hittills.
Deras anfall överraskade oss, men mina män slogs som lejon.
Jag skickade en trupp för att slå ut deras kanoner.
Det måste ha funkat, annars hade vi varit döda, men ingen kom tillbaka vid liv.
Sen dess har vi hållit ställningarna.
-Försökte du fly? -Från början.
Men vi var omringade från tre sidor.
De ligger 30 meter bort och beskjuter vår bakre flank.
Så vi är omringade.
Ja, men som tur är,
har vi en utmärkt prickskytt som håller fienden i schack.
Jag.
Jag är som gjord för vilda västern. Jag känner det inombords.
Det här har gett mitt liv spänning igen. Jag känner mig levande.
Och om det finns något jag har förstått,
är det att bävern måste tillbaka till hålan!
Bävern måste tillbaka till hålan!
Bävern kan inte!
Det är en kod. Jag skickade honom för att hämta ammunition från liken.
Bävern Bambini! Jag menar korpral Bambini!
Kom tillbaka omedelbart!
Jag kan inte!
Va? Skämtar du?
Vad väntar du på? Att jag stiftar en lag mot att vara lat?
-Nej, herr president. -Titta där borta.
Han måste ha varit med de som saboterade kanonerna.
Skynda på!
Är det allt? Hur många är det?
Trettiosju.
Räkna dem igen.
Jag höll på att tappa hoppet, sergeant…
Pierce, herr president.
Bara jag överlevde.
Det var värre än Gettysburg. Har aldrig sett nåt värre.
Tillåtelse att fylla på ammunition och återvända, herr president.
Deras kanoner är borta men de har fortfarande skyttar.
-Bra jobbat, sergeant. -Bra.
Såg du var fienden gömde sig på andra sidan linjerna?
Ja, hurså?
För att vi behöver dig.
Vi klarar oss inte länge med så få kulor.
Bambini kan gå tillbaka och hämta fler.
Det hjälper inte i långa loppet.
Herr president, vi måste försöka fly.
Fly? Som sydstatarna?
Politik är inte min grej, men att rädda folk är det.
Det här är en säker zon.
Vi är här.
Fienden är här och här.
Du har redan tagit ut 23 skyttar, vilket fördröjer deras omgruppering.
Du har rätt.
Tack vare presidentens skott mot deras vänstra flank,
drog de sig tillbaka hit, under skydd och på högre terräng.
Vilket innebär
att genom att korsa deras två skottvinklar…
Finns det en död vinkel.
Bara de sista tio meterna innan den säkra zonen är oskyddade.
Så vi kommer att dö.
Såvida vi inte
täcker våra kroppar med metall.
Titta. De hade dem över hela vagnarna.
Vi använder dem som rustning under kläderna.
Vi slår ut dem.
Herr president, med all respekt så tvivlar jag på…
I värsta fall, misslyckas det.
Vi flyr, Zee vinner, systemet kollapsar,
hon dödar folk, hon gör Bambini till sin leksak.
Nej, varför skulle jag bli hennes leksak?
Jag fejkar min död och går med i ert lilla team.
Vi tar oss till Dakotas slätter tillsammans.
Brottslingar som jagar brottslingar.
Prisjägare. Rebeller.
Okej, vi delar upp oss i två grupper för evakueringen.
Ni tre går med Pierce och Bambini och hämtar förstärkning.
De har varit på fiendens territorium och kan visa er vägen.
Vi skapar en avledningsmanöver så att de inte anar nåt.
De fortsätter skjuta mot oss, och ni kan fly.
Vi håller ut så länge vi måste.
Kom igen.
Du kan inte stanna.
Vi behöver dig med oss.
Jag behövs här.
Och om det går dåligt?
Jag har saker att säga dig.
Ännu ett skäl att rädda Amerika och yttrandefriheten.
Det kommer att gå bra.
Ta hand om dem.
Allihop, menar jag.
Alla, självklart.
-Är allt okej, grabben? -Inte riktigt.
För modet.
Herr president, vill du ha en styrketår?
Vänta, får jag smaka?
Jag känner igen lukten, och du gör nog också det.
-Kloroform. -Kloro, va?
-Vad fan är det här, Pierce? -Han är inte Pierce.
Han tog uniformen från Pierces kropp.
Men han glömde en liten detalj.
Tapperhetsmedaljen, för de som stred vid Pittsburgh.
Han kan inte ha varit där.
Det var samma dag som slaget som märkte honom för livet.
Gettysburg.
1 000 kilometer från Pittsburgh.
Vakter!
Vad gör du här?
Det är ingen riktig fråga.
Den riktiga frågan är, är era vapen riktade i rätt riktning?
Vi har väntat på din signal.
SJÄLVSTÄNDIGHETSFÖRKLARING FÖR DELSTATEN NEW MEXICO
Jag satte er där så att ni kunde njuta av talldoften.
Det är galet hur en lukt kan väcka minnen till liv.
Vi är inte långt borta.
Det luktar som hemma.
Krut, fasa, blod.
Titta på mig när jag pratar med dig. Titta på mannen som skonade ditt liv…
när han kunde ha dödat dig.
Det är dags att skriva på, Lincoln.
Åtta bokstäver, en punkt, sen är det över.
Tror du att jag överlämnar New Mexico till dig?
Och du ska göra det lagligt.
-Steg ett mot att återuppbygga Amerika. -Ett steg rakt ner i kaos!
Vågar du prata om kaos?
Du har förstört alla våra seder och lovat folket guld och gröna skogar.
Allt prat om frihet. Yttrandefrihet, tankefrihet och äganderätt.
Folk behöver inte det.
De behöver ordning och regler för att veta sin plats.
Jag sätter stopp för allt det.
Slapphet, framsteg, till och med ert avskaffande av slaveriet.
-Jag kommer krossa dem. -Fortsätt drömma.
Hur många män har du kvar? Fyra?
Så många gånger tänker jag be dig snällt…
Jag ber dig snällt att dra åt skogen!
En nere.
Härnäst river jag ut ögonen på din menige.
-Sedan, din korpral… -Inte hennes leksak!
Inte hennes leksak.
Jag skriver på!
Jag skriver på.
Vi har problem.
Varför ler du?
Jag drog mitt finger ur led.
Och du ler för det?
Det är rätt finger.
Tack för din generösa gest. Och Gud välsigne Amerika.
Jag tvivlar på att han välsignar din.
Inte om du ber honom åt mig.
Länge leve nya New Mexico!
En ny era börjar nu!
Det är klart, vi klarade det!
-Louise! -Nej!
Förklaringen!
Hon stal förklaringen!
Mannar, spring ifatt henne!
Fan.
Snabbt, in i skogen!
Kom igen, snabbare!
Din dotter är modig.
Du uppfostrade henne inte så illa ändå.
Det smärtar mig nästan att behöva göra det.
Fan!
Rädda våran Louise.
Herr president?
Snacka om rustning!
Jag ska döda dig!
Jag dödar dig!
Släpp mig!
Luke!
Inga hastiga rörelser.
Pistolen i hölstret.
Det rycker i avtryckarfingret.
Skjut!
Titta på hans hand.
Han är rädd att missa.
Han vet att jag är snabbare än han.
För att sluta skaka måste du sluka ditt eget hjärta.
Men du släppte in dem i ditt liv.
Nu är du paralyserad.
-Du kan inte rädda henne. -Lyssna inte på honom!
Skjut!
Hör du att det är på väg, Luke?
Miraklet.
Det är ögonblicket när blixten slår ner på samma plats två gånger.
Dagens andra lektion.
Om man ser nån med långa ärmar, fryser de inte.
De gömmer ess.
Titta, Luke. Han fuskar!
Det är därför han är snabbare.
Jag sa ju att jag skulle döda dig.
Jag ville försöka vara den riktiga Calamity.
Sägner skrivs ibland i nuet.
Jag hade privilegiet att bevittna det idag.
I den här kampen mellan mörker och demokrati,
vann mörkret nästan.
Det var utan att räkna med våra räddare.
Stjärnorna som ledde oss genom mörkret.
Det är med djup vördnad jag vill hedra modet,
den starka karaktären och osjälviskheten
hos en av de största legender vilda västern någonsin gett oss.
En legend jag verkligen beundrar.
Låt mig presentera…
Calamity Jane.
Herr president, vilken ära.
Om ni har läst det jag skrivit vet ni att jag inte bryr mig om utmärkelser.
Förlåt, ursäkta. Kan du hålla den här? Tack.
-Vad gör du här? -Jag är med ms Jane, för hennes bok.
-Vad menar du? -Sa hon inte det?
Vi återlanserar franchisen som en fotoroman.
Calamity Jane, volym tre.
Jag kom på titeln.
Riktiga prestationer fångade live. Action, känsla, helt äkta.
Hon berättade allt.
Som förut, i skogen,
när hon tog ner 32 desperados, innan hon räddade dig.
Tur att hon var där.
Så…
gjorde hon det för att rädda oss eller för sin bok?
Muybridge! Foto.
Ställ upp er.
Redo, herr president.
Stå stilla…
Det blev väldigt intensivt.
Allt som sades.
Allt som förblev osagt.
Jag antar att du åker.
-Kom igen, Muybridge. Jag har jobb. -Kommer.
Joe är på rymmen. Han plundrade Sheriff City.
Efter att ha spelat sheriff och vaktat banken,
ville han behålla banken.
Jag tror att jag har allt.
Ursäkta, fröken. Vad heter du?
-Jag? -Ja, du. Vad heter du?
För boken.
Du heter Louise…
Lucky.
Hon heter Lucky Louise.
På tre.
Ett, två…
SLUT
Översättning: Ania