Slapp av, cowboy.
TIL ÆRE FOR MORRIS OG GOSCINNY
Jeg skal la deg leve.
Men det blir verre.
Det blir verre fordi jeg skal være overalt.
Selv i hjertet av ørkenen.
I alt du hører,
skal navnet mitt være.
I alt du ser,
skal navnet mitt være.
I den hviskende vinden
skal navnet mitt være.
I knasingen etter alle dine steg:
navnet mitt.
Navnet mitt skal være muren du stadig krasjer inn i.
Og du vil være redd, cowboy.
Redd.
Selv for din egen skygge.
KAPITTEL VIII TILBAKE TIL RØTTENE
ALBUQUERQUE 15 KILOMETER OG IKKE ANNET ENN STØV…
Lincolns konvoi kom forbi her.
Ikke langt fra hjemmet deres.
Er det bra med deg?
Ja. Hvordan det?
Vi må møte mannen som nesten drepte deg.
Det er han som må møte oss.
Så det er der vi er.
Jeg er alvorlig, og du er rolig.
Ja, jeg er rolig, for vi er tre stykker.
Vi er sterkere sammen.
Jeg er redd du skal bli skadet.
Det er konvoien. De har blitt fanget.
Se på likene.
De i grå uniform er presidentens personlige livvakter.
De ble sannsynligvis overrumplet.
I alt du hører, i alt du ser,
skal navnet mitt være.
-La oss analysere situasjonen. -Greit.
Skytteren skjuler seg høyt oppe.
Vognene nede blir truffet av kuler.
Men ingen kanonild, så de er enten tomme for ammunisjon,
eller så ble de sabotert, som den.
-Hør. Skudd. -Det er en Sharps 59.
Det kommer fra vognene.
En skarpskytter holder styr på fienden.
Gitt antallet falne vakter holder han ikke ut lenge.
Vi må finne en måte å forsere 300 meter i det åpne,
overvåket av tungt bevæpnede, skyteglade gærninger.
Ja.
Vi trenger en plan som er… dristig.
Uvøren.
Suicidal.
Dum, i bunn og grunn.
Dum.
Hva er det? I Odysseen gjør Odyssevs det med sauer, og det går.
Men busker rører seg ikke!
Har du en bedre idé? Jeg tror ikke det.
Stopp!
Jeg overgir meg!
Hører dere meg?
Jeg overgir meg!
Men det gjør ikke Winchesteren min!
Det er presidenten.
Gå. Kom igjen!
Kom igjen.
Dette er noe annet enn Kongressen!
Vi er trygge for øyeblikket.
Abraham Lincoln, 16. president av Amerikas forente stater,
til tjeneste.
Fint å se deg igjen, Luke. Hvor lenge er det siden?
Nesten tre år siden.
Pussig. Man tenker på gamle venner
og vil invitere dem til Washington, og poff,
så er man beleiret sammen i New Mexico.
-Skjebnen gjør underverker. -Det er ikke skjebnen, herr president.
Ikke? Hvordan det?
Et kupp? Det var nettopp valg!
-Disse menneskene eier ikke tålmodighet. -Nei, bare våpen.
Vi kom for å få deg vekk herfra.
Det er derfor du har medarbeidere.
Skjønner.
Mellom oss sagt, Luke,
er den gamle "hest, cowboy, ikke vaske seg, ikke snakke, ikke le"-greia
litt utdatert.
-Tro meg, jeg angrer. -Holder forsvaret?
Så klart. Tja, så langt.
De overrumplet oss, men mennene mine kjempet som løver.
Jeg sendte et lag for å nøytralisere kanonene deres.
Det må ha gått, ellers ville vi vært døde, men ingen av dem kom levende tilbake.
Vi har holdt stand siden det.
-Prøvde du å rømme? -Fra begynnelsen av.
Men vi er omringet på tre sider.
De er 30 meter unna, og de angriper bakre flanke.
Så vi er omringet.
Ja, men heldigvis
har vi en ypperlig skarpskytter som holder styr på fienden.
Meg.
Jeg ble født for vesten. Jeg føler det i sjela.
Dette har gitt meg spenning i livet igjen. Jeg føler meg levende.
Og om det er noe jeg har forstått,
er det at beverrotta må tilbake til hytta!
Beverrotta må tilbake til hytta!
Beverrotta kan ikke.
Det er kode. Jeg sendte ham for å hente ammunisjon fra likene.
Beverrotte Bambini. Korporal Bambini, mener jeg.
Kom tilbake øyeblikkelig!
Jeg kan ikke!
Hva? Hvem er det du lurer?
Hva venter du på? At jeg skal godkjenne en lov mot latskap?
-Nei, herr president. -Se der borte.
Han må være med dem som saboterte kanonene.
Skynd dere!
Er det alt? Hvor mange er de?
Trettisju.
Tell dem igjen.
Jeg begynte å miste håpet, sersjant…
Pierce, herr president.
Kun jeg overlevde.
Det er verre enn Gettysburg. Har aldri sett noe sånt.
Ber om tillatelse til å hente mer ammunisjon og gå tilbake.
Kanonene deres er borte, men de har revolvermenn.
-Bra jobbet, sersjant. -Bra.
Så du hvor fienden skjulte seg på andre siden av grensen?
Ja. Hvordan det?
Fordi vi trenger deg.
Vi holder ikke ut lenge med så få kuler.
Bambini kan hente flere.
Det hjelper ikke på lang sikt.
Herr president, vi må prøve å rømme.
Rømme? Som konføderasjonssoldatene?
Politikk er ikke noe for meg, men redninger er det.
Dette er den trygge sonen.
Vi er her.
Fienden er her og her.
Vi har allerede felt 23 skyttere, og det sinker dem.
Du har rett.
Takket være presidentens skudd på venstre flanke
har de trukket seg tilbake hit, under dekke og høyere opp.
Det betyr…
at ved å krysse deres to skuddvinkler…
En blindsone.
Men de siste ti meterne før den trygge sonen er utsatt.
Så vi kommer til å dø.
Med mindre
vi dekker oss med metallplater.
Se. De hadde dem på vognene.
Vi bruker dem som rustninger under klærne.
Vi tilintetgjør dem.
Herr president, med all respekt, jeg tviler på at…
I verste fall mislykkes det.
Vi rømmer, Zee vinner, systemet kollapser,
hun dreper folk og gjør Bambini til leketøyet sitt.
Nei. Hvorfor skulle jeg bli det?
Jeg fingerer dødsfallet mitt og slutter meg til dere.
Sammen drar vi til Dakota-slettene.
Lovløse som jager lovløse.
Dusørjegere. Rebeller.
Vi deler oss opp i to grupper til evakueringen.
Dere tre henter forsterkninger med Pierce og Bambini.
De har vært i fiendens område. De veileder dere.
Vi skaper en avledning slik at de ikke mistenker noe.
De skyter på oss, så dere kan rømme.
Vi holder stand så lenge vi må.
Kom igjen.
Du kan ikke bli her.
Vi trenger deg.
Det er her jeg trengs.
Hva om det går galt?
Jeg har ting å si deg.
Desto større grunn til å redde USA og ytringsfriheten.
Det går fint.
Ta deg av dem.
Alle sammen, mener jeg.
Alle sammen, så klart.
-Alt i orden? -Ikke egentlig.
For mot.
Herr president, vil du ha?
Vent. Får jeg smake?
Jeg kjenner lukten. Jeg tror du også gjør det.
-Kloroform. -Hva da?
-Hva er dette, Pierce? -Han er ikke Pierce.
Han tok uniformen fra Pierces lik.
Men han glemte en liten detalj.
Det røde tapperhetsmerket, for dem som kjempet i Pittsburgh.
Han kan ikke ha vært der.
Det var samme dag som slaget som merket ham for livet.
Gettysburg.
Tusen kilometer fra Pittsburgh.
Vakter!
Hva gjør du her?
Det er ikke det egentlige spørsmålet.
Det egentlige spørsmålet er om våpnene deres peker i riktig retning.
Vi har ventet på signal fra deg.
NEW MEXICOS UAVHENGIGHETSERKLÆRING
Jeg plasserte dere her så dere kunne nyte furuduften.
Sprøtt hvordan en duft kan vekke gamle minner.
Vi er ikke langt unna.
Det lukter som hjemme.
Krutt, frykt, blod.
Se på meg når jeg snakker til deg. Se på mannen som sparte livet ditt…
når han kunne ha drept deg.
På tide å skrive under, Lincoln.
Åtte bokstaver, et punktum, så er det over.
Tror du faktisk jeg gir deg New Mexico?
Og du skal gjøre det lovlig.
-Første skritt for å bygge opp Amerika. -For å skape kaos.
Våger du å snakke til meg om kaos?
Du ødela alle våre skikker og lovet folket alt.
Alt frihetssnakket. Til å ytre seg, tenke og eie.
Folk trenger ikke det.
De trenger orden og regler for å kjenne sin plass.
Jeg skal stoppe det.
Slapphet, fremskritt, til og med den patetiske abolisjonen.
-Jeg skal knuse dem. -Drøm videre.
Hvor mange menn har du igjen? Fire?
Så mange ganger ber jeg pent…
Jeg ber deg pent om å dra til helvete!
Det var én.
Neste gang river jeg ut øynene til den menige.
-Så korporalen… -Ikke leketøyet hennes!
Ikke leketøyet.
Jeg skriver under!
Jeg skriver under.
Vi er i trøbbel.
Hvorfor smiler du?
Jeg fikk fingeren ut av ledd.
Får det deg til å smile?
Det er rett finger.
Takk for presidentgesten. Og Gud velsigne Amerika.
Jeg tviler på at han velsigner ditt.
Ikke om du spør for meg.
Lenge leve det nye New Mexico!
En ny æra begynner nå!
Vi klarte det endelig!
-Louise! -Nei!
Erklæringen!
Hun stjal erklæringen!
Menn, få tak i henne!
Helvete.
Fort, inn i skogen!
Kom igjen. Fortere!
Datteren din har tæl.
Oppdragelsen var ikke så verst likevel.
Det smerter meg nesten å gjøre dette.
Helvete!
Redd Louise.
Herr president?
Litt av en rustning!
Jeg skal drepe deg!
Slipp meg!
Luke!
Ingen brå bevegelser.
Revolveren i hylsteret.
Det rykker i avtrekkerfingeren.
Skyt!
Se på hånden hans.
Han er redd for å bomme.
Han vet at jeg er raskere enn ham.
For å unngå skjelving må du fortære ditt eget hjerte.
Men du slapp dem inn i livet ditt.
Nå er du lammet.
-Du kan ikke redde henne. -Ikke hør på ham!
Skyt!
Kan du høre det komme, Luke?
Mirakelet.
Det er øyeblikket når lynet slår ned samme sted to ganger.
Dagens andre lærdom.
Har noen lange ermer, er det ikke fordi de fryser.
De skjuler ess.
Se, Luke. Han jukser!
Det er det som gjør ham raskere.
Jeg sa at jeg skulle drepe deg.
Jeg ville prøve å være den ekte Calamity.
Legender blir av og til skrevet i nåtiden.
Jeg var så heldig å bevitne det i dag.
I denne kampen mellom mørke og demokrati
vant mørket nesten.
De regnet ikke med frelserne våre.
Stjernene som leder oss gjennom mørket.
Det er med sterke følelser jeg vil rose motet,
karakterfastheten og uselviskheten
til en av de største legendene det ville vesten har gitt oss.
En legende jeg er en stor tilhenger av.
Jeg presenterer
Calamity Jane.
Herr president, det er en stor ære.
Om du har lest arbeidet mitt, vet du at utmerkelser ikke er noe for meg.
Unnskyld meg. Kan du holde denne? Takk.
-Hva gjør du her? -Jeg er med frøken Jane, for boken.
-Hva mener du? -Sa hun det ikke?
Vi lanserer serien på nytt, som fotoroman.
Calamity Jane, tredje volum.
Jeg fant på tittelen.
Ekte vågestykker fanget i virkeligheten. Action, følelser, 100 % autentisk.
Hun fortalte meg alt.
Som tidligere, i skogen,
da hun felte 32 desperadoer før hun reddet dere.
Bra at hun var der.
Så…
gjorde hun det for å redde oss, eller for boken?
Muybridge! Bilde.
Vi finner plassene.
Klar, herr president?
Stå stille…
Det ble ganske intenst.
Alt som ble sagt.
Alt som ikke ble sagt.
Du skal vel dra.
-Kom, Muybridge. Jeg har arbeid å gjøre. -Kommer.
Joe er på rømmen. Han plyndret Marshal City.
Etter å ha lekt sheriff og voktet banken
ville han beholde banken.
Jeg tror vi har alt.
Beklager, frøken. Hva heter du?
-Jeg? -Ja, du. Hva heter du?
Til boken.
Navnet ditt er Louise…
Lucky.
Hun heter Lucky Louise.
På tre.
Én, to…
SLUTT
Oversatt av: Heidi Rabbevåg